МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
ЗАПОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ

ФАКУЛЬТЕТ СОЦІАЛЬНОЇ ПЕДАГОГІКИ ТА ПСИХОЛОГІЇ
КАФЕДРА СОЦІАЛЬНОЇ ПЕДАГОГІКИ ТА СПЕЦІАЛЬНОЇ ОСВІТИ

КВАЛІФІКАЦІЙНА РОБОТА
магістра
на тему: «ОСОБЛИВОСТІ РОБОТИ СОЦІАЛЬНОГО ПЕДАГОГА З ТВОРЧО ОБДАРОВАНИМИ ДІТЬМИ МОЛОДШОГО ШКІЛЬНОГО ВІКУ»

Виконала: студентка 2 курсу, групи 8.2311-з
спеціальності 231 «Соціальна робота»
освітньої програми «Соціальна педагогіка»
В. А. Волошина

Керівник: кандидат педагогічних наук; доцент кафедри соціальної педагогіки та спеціальної освіти ____________________ М. О. Гладиш

Рецензент __________________________________
___________________________________________

Запоріжжя 
2022
МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
 ЗАПОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ

Факультет соціальної педагогіки та психології
Кафедра соціальної педагогіки та спеціальної освіти
Рівень вищої освіти магістерський
Спеціальність 231 «Соціальна робота»
Освітньо-професійна програма «Соціальна педагогіка»

ЗАТВЕРДЖУЮ
Завідувач кафедри _____________
 «____»_________________2022 р.

ЗАВДАННЯ
НА КВАЛІФІКАЦІЙНУ РОБОТУ СТУДЕНТЦІ

Волошиній Вікторії Анатоліївні

1. Тема роботи: «Особливості роботи соціального педагога з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку»
керівник роботи Гладиш М. О. к.пед.н., доцент
затверджена наказом ЗНУ від «20»  07 2022 року № 886-с

2. Строк подання студентом роботи: ____________________________

3. Вихідні дані до роботи: матеріали педагогічної практики, курсових робіт

4. Зміст розрахунково-пояснювальної записки (перелік питань, які потрібно розробити) з’ясувати сутність поняття «творча обдарованість», особливості розвитку творчих здібностей та обдарованості; охарактеризувати креативність та творчу уяву як найбільш важливі якості творчої обдарованості дітей; розробити комплекс тренінгових занять з розвитку обдарованості дітей молодшого шкільного віку та перевірити їх ефективність; за результатами проведеного експерименту надати методичні рекомендації соціальним педагогам, учителям, батькам щодо особливостей роботи з творчо обдарованими дітьми.

5. Перелік графічного матеріалу: таблиці – 4 з результатами дослідження.
6. Консультанти розділів роботи 

Розділ	Прізвище, ініціали консультанта	Підпис, дата	
		Завдання
видав	Завдання
прийняв	
Вступ	Гладиш М.О.			
Розділ 1 	Гладиш М.О.			
Розділ 2 	Гладиш М.О.			
Висновки	Гладиш М.О.			

7. Дата видачі завдання: _____________________________ 

КАЛЕНДАРНИЙ ПЛАН
№ п/п	Назва етапів кваліфікаційної роботи	Строк виконання етапів роботи	Примітка	
1	Збір та систематизація матеріалу	листопад	виконано	
2	Написання вступу	грудень	виконано	
3	Написання першого розділу	квітень	виконано	
4	Написання другого розділу	травень	виконано	
5	Написання висновків	вересень	виконано	
6	Оформлення додатку	жовтень	виконано	
7	Оформлення роботи, рецензування	листопад	виконано	
8	Захист	лютий		

Студентка _________________ Волошина В. А.

Керівник роботи _______________ Гладиш М. А.

Нормоконтроль пройдено

Нормоконтролер _______________ Апухтіна В. В.
РЕФЕРАТ

Кваліфікаційна робота: 67 с., 4 таблиці, 55 джерел, 2 додатки.
Об’єкт дослідження: здібності творчо обдарованих дітей.
Предмет дослідження: соціально-педагогічна робота з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку.
Мета дослідження: визначити особливості роботи соціального педагога щодо виявлення та розвитку творчої обдарованості молодших школярів.
Методи дослідження: теоретичні (метод теоретичного аналізу й систематизації спеціальної наукової літератури, узагальнення існуючих підходів до даної проблеми; порівняльний аналіз,самоаналіз); емпіричні (соціально-педагогічне спостереження та експеримент, опитування, анкетування, тестування, соціально-педагогічний тренінг, статистична обробка одержаних результатів).
Теоретичне значення дослідження полягає у: визначенні сутності та уточненні змісту поняття «творча обдарованість», особливостей розвитку творчих здібностей; обґрунтуванні креативності та творчої уяви як найбільш важливих якостей творчої обдарованості дітей; виокремленні методів, засобів і прийомів розвитку цих творчих здібностей учнів.
Практичне значення отриманих результатів: матеріали роботи можуть бути використані у підготовці до семінарських та практичних занять майбутніми фахівцями (практичними психологами та соціальними педагогами), спеціалістами, професійна діяльність яких пов’язана з навчально-виховним процесом творчо обдарованих дітей молодшого шкільного віку (вчителями, вихователями), а також батьками та рідними, які займаються їх вихованням.
ТВОРЧІСТЬ, ОБДАРОВАНІСТЬ, УЯВА, ФАНТАЗІЯ, ТВОРЧІСТЬ ДІТЕЙ, ТВОРЧІ ЗДІБНОСТІ, КРЕАТИВНІСТЬ, СОЦІАЛЬНА РОБОТА, ТРЕНІНГ.

SUMMARY 

Voloshyna V. A. Peculiarities of the Social Pedagogue’s Work With Creatively Gifted Children of Primary School Age.
The qualification work consists of an introduction, 2 parts, findings, a list of references (55 items). 
The problem of the development of children’s creative talent is extremely relevant today, because at the end of the 20th and beginning of the 21st century, life put forward a public demand for the education of a socially active, competent personality, capable of persevering in a variety of life situations, not losing humanistic guidelines, not losing moral values acquired over decades; a personality that internally accepts, thoroughly understands and spiritually creates a personal "I" and tries to significantly influence the surrounding world, that is, to use its natural potential as much as possible.
The purpose of the study: to determine the specifics of the social pedagogue’s work in identifying and developing the creative talent of younger schoolchildren.
The research tasks:
1) find out the essence of the concept of "creative giftedness", features of the development of creative abilities and giftedness;
2) characterize creativity and creative imagination as the most important qualities of children’s creative talent;
3) develop a complex of training classes for the development of giftedness of children of primary school age and check their effectiveness;
4) based on the results of the experiment, provide methodological recommendations to social pedagogues, teachers, and parents regarding the specifics of working with creatively gifted children.
Object of research: abilities of creatively gifted children.
The subject of the research: socio-pedagogical work with creatively gifted children of primary school age.

Part 1 “The problem of creative giftedness of children in socio-pedagogical and psychological literature” reveals the essence of the concept of "creative giftedness" and its psychological and pedagogical features; considers the creative imagination of a junior high school student in educational activities as a component of their giftedness; determines the methods, means and methods of developing students’ creative abilities.
Part 2 “Peculiarities of the social pedagogue’s work with creatively gifted children of primary school age” is devoted to the study of the peculiarities of the social pedagogue’s work with creatively gifted children of primary school age.
The materials of the work can be used in preparation for seminars and practical classes by future specialists (practical psychologists and social pedagogues), specialists whose professional activity is related to the educational and educational process of creatively gifted children of primary school age (teachers, educators), as well as parents and relatives who are engaged in their upbringing.
Keywords: creativity, gift, imagination, fantasy, children’s creativity, creative skills, creativity, social work, training.

ЗМІСТ

Вступ……………………………………………………………………………..
Розділ 1. Проблема творчої обдарованості дітей в соціально-педагогічній і психологічній літературі……………………………………………………….
1.1. Сутність поняття «творча обдарованість» та її психолого-педагогічні особливості………………………………………………………………………
1.2. Креативність як важлива складова творчої обдарованості дітей, чинники її розвитку…………………………………………………………….
1.3. Творча уява молодшого школяра у навчальній діяльності – компонент їхньої обдарованості……………………………………………………………
1.4. Методи, засоби і прийоми розвитку творчих здібностей учнів………………………………………………………………………………
Розділ 2. Особливості роботи соціального педагога з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку……………………………………………..
2.1. Діагностика сформованості творчих здібностей обдарованих учнів….
2.2. Соціально-педагогічний тренінг як метод розвитку творчої обдарованості молодших школярів…………………………………………….
2.3. Аналіз результатів проведеного експерименту………………………….
2.4. Методичні рекомендації соціальним педагогам, учителям, батькам щодо виховання та навчання обдарованих дітей……………………………..
Висновки…………………………………………………………………………
Список використаних джерел………………………………………………….
Додатки……………………………………………………………………………	8

12

12

34

46

49

59

59
62
65

67
71
75
80	

ВСТУП

Актуальність дослідження. Аналіз наукових досліджень як українських, так і зарубіжних науковців щодо виявлення, розвитку та підтримки обдарованості О. Антонової, В. Алфімова, Т. Гізи, О. Кульчицької, Н. Лейтеса, В. Лімоніт, М. Партики, О. Матюшкіна, В. Моляко, Б. Шадрікова, О. Щелбанової свідчить, що цей напрям набуває в педагогіці, соціальній педагогіці та психології все більшого значення, оскільки запорукою розвитку країни є збереження і примноження її інтелектуального потенціалу. 
Проблема розвитку творчої обдарованості дітей надзвичайно актуальна сьогодні, тому що наприкінці XX початку ХХІ століття життя висунуло суспільний запит на виховання соціально активної, компетентної особистості, здатної вистояти в розмаїтті життєвих ситуацій, не втратити гуманістичних орієнтирів, не позбутися надбаних десятиліттями моральних цінностей; особистості, яка внутрішньо приймає, ґрунтовно розуміє і духовно творить особисте «Я» та намагається суттєво впливати на навколишній світ, тобто максимально використовувати свій природний потенціал.
За даними М. Карне, у шкільному віці виявляється 3-5% творчо обдарованих дітей, хоча, зрозуміло, їх від природи більше, але їхні здібності згасають від неправильного навчання і виховання.
У початковій ланці освіти, як правило, їх намагаються зрівняти з іншими, підігнати під зручний стандарт слухняного та розумного учня. Ось чому так часто ті, кого у ранньому шкільному віці вважали «вундеркіндами», з віком стають звичайними прагматичними людьми, які нічого оригінального, нового не створюють [5].
Такий погляд на виховання й освіту творчо обдарованих дітей свідчить про наявність як об’єктивних, так і суб’єктивних суперечностей, що вимагають нагального вирішення. Так, з одного боку, держава і школа наголошують на тому, що проблема виявлення та розвитку творчо обдарованих дітей існує і її вкрай необхідно долати, вказуючи на провідну роль соціальних педагогів, практичних психологів в навчально-виховному процесі, а з іншого – велика наповнюваність класів і значний обсяг роботи психологічної служби школи, не взмозі охопити і приділити професійну увагу всім дітям. Однією з таких причин є постійне скорочення годин або ж наявність лише однієї вакансії соціального педагога чи практичного психолога в навчальному закладі. Тому працюючи в таких умовах, з’являється необхідність дослідження, розробки та створення якісно нових методів, прийомів і технологій в педагогічній й соціально-педагогічній сфері, які б сприяли поліпшенню ситуації процесу соціально-педагогічного та психолого-педагогічного супроводу творчо обдарованих дітей, особливо в початковій школі. 
Найважливішою ланкою у розв’язанні цієї проблеми є створення спеціальних програм навчання, які відповідали б потребам і можливостям такої категорії учнів вже в ранньому шкільному віці, могли забезпечити подальший розвиток їх обдарованості з успішним використанням спеціально розроблених технологій роботи. У той час як зарубіжна практика навчання та виховання відрізняється значною кількістю таких програм і технологій, в нашій країні робляться лише перші кроки в цьому напрямі.
Проблема раннього виявлення, діагностики, навчання, виховання й розвитку творчо обдарованих дітей – одна з пріоритетних напрямків сучасної освіти. Серед найбільш значущих досліджень у цьому напрямку, на наш погляд, слід відзначити праці Д. Богоявленської, Ю. Бабанського, М. Мурачковського, В. Цетліна, К. Текекса, Л. Холлінгуорта та ін. Протягом останніх десятиліть це завдання поступово розв’язується завдяки зусиллям спеціалізованих шкіл, широкої мережі факультативів, Малої академії наук (МАН), позашкільних закладів. Розвитку творчих здібностей і обдаровань сприяє диференційоване навчання, яке широко використовується у школах з поглибленим вивченням окремих предметів, ліцеях, гімназіях, навчально-виховних комплексах, а також система проведення численних олімпіад, турнірів, конкурсів [5].
За умов реформування системи національної освіти, піднесення ролі творчої особистості в суспільстві значної актуальності набуває й проблема технологій розвитку та роботи педагогічного колективу й соціально-педагогічної служби обдарованих дітей. Перспективним вирішенням може стати організація такого педагогічного процесу, який започаткує технологію, методику пошуку й відбору обдарованих дітей та створить умови для розвитку їхніх природних творчих потенцій [10].
Побудова національної системи освіти в Україні, її докорінне реформування зумовлене необхідністю відтворення і розвитку творчого, духовного й інтелектуального потенціалу народу, виходу вітчизняної науки, техніки й культури на якісно новий світовий рівень. У зв’язку з цим особливої уваги набуває і проблема пошуку, розробки та вдосконалення системи роботи працівників соціально-педагогічної служби зальноосвітнього навчального закладу з розвитку, навчання й виховання творчо обдарованої особистості.
Таким чином, вищезазначене зумовило вибір теми магістерської роботи – «Особливості роботи соціального педагога з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку».
Об’єкт дослідження: здібності творчо обдарованих дітей.
Предмет дослідження: соціально-педагогічна робота з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку.
Мета дослідження: визначити особливості роботи соціального педагога щодо виявлення та розвитку творчої обдарованості молодших школярів.
Завдання дослідження: 
1)	з’ясувати сутність поняття «творча обдарованість», особливості розвитку творчих здібностей та обдарованості;
2)	охарактеризувати креативність та творчу уяву як найбільш важливі якості творчої обдарованості дітей;
3)	розробити комплекс тренінгових занять з розвитку обдарованості дітей молодшого шкільного віку та перевірити їх ефективність;
4)	за результатами проведеного експерименту надати методичні рекомендації соціальним педагогам, учителям, батькам щодо особливостей роботи з творчо обдарованими дітьми.
Методи дослідження: 
•	теоретичні (метод теоретичного аналізу й систематизації спеціальної наукової літератури, узагальнення існуючих підходів до даної проблеми; порівняльний аналіз,самоаналіз);
•	 емпіричні (соціально-педагогічне спостереження та експеримент, опитування, анкетування, тестування, соціально-педагогічний тренінг, статистична обробка одержаних результатів).
Теоретичне значення дослідження полягає у:
•	визначенні сутності та уточненні змісту поняття «творча обдарованість», особливостей розвитку творчих здібностей;
•	обґрунтуванні креативністі та творчої уяви як найбільш важливих якостей творчої обдарованості дітей;
•	виокремленні методів, засобів і прийомів розвитку цих творчих здібностей учнів.
Практичне значення отриманих результатів: матеріали роботи можуть бути використані у підготовці до семінарських та практичних занять майбутніми фахівцями (практичними психологами та соціальними педагогами), спеціалістами, професійна діяльність яких пов’язана з навчально-виховним процесом творчо обдарованих дітей молодшого шкільного віку (вчителями, вихователями), а також батьками та рідними, які займаються їх вихованням.

РОЗДІЛ 1
ПРОБЛЕМА ТВОРЧОЇ ОБДАРОВАНОСТІ ДІТЕЙ В СОЦІАЛЬНО-ПЕДАГОГІЧНІЙ І ПСИХОЛОГІЧНІЙ ЛІТЕРАТУРІ

1.1. Сутність поняття «творча обдарованість» та її психолого-педагогічні особливості 

Феномен творчості завжди привертав увагу дослідників як найважливіший компонент соціальної культури. Творчість – це позитивно спрямована діяльність, каталізатор прогресивних змін у суспільстві, культурі. Це багатогранне поняття, що пронизує всі сторони діяльності особистості і проявляється у всіх напрямках суспільної практики. 
З моменту зародження та становлення шкільної практики навчання особлива увага завжди приділялася вихованню особистості, яка могла б творчо ставитися до праці, самостійно знаходити вирішення назрілих проблем. Виховання таких якостей потребує відповідного педагогічного підходу, цілеспрямованого впливу не лише педагогів, а й соціальних педагогів, психологів, батьків протягом усього періоду навчання та виховання.
Індивід, який мислить творчо, – головна рушійна сила соціальних та духовних трансформацій. Творча особистість значно краще адаптується до соціальних, побутових та виробничих умов, ефективно їх використовує, удосконалює, змінює.
Саме аналіз психолого-педагогічної літератури дозволяє нам стверджувати, що протягом тривалого часу творчі здібності вважалися притаманними лише обранцям долі. Так, проблемами творчості з давніх-давен цікавилися Платон, Аристотель, Августин, Гегель, Й.-Г. Песталоцці.
Більш глибоке дослідження питань творчості, особливостей творчої діяльності, умов формування творчої особистості почалося на межі ХІХ та ХХ століть. Великий внесок у дослідження проблем творчості зробили Г. Буш, О. Леонтьєв, К. Пігров, Я. Пономарьов, С. Рубінштейн, О. Тихомиров, П. Якобсон, Л. Яценко та ін.
Розв’язання цієї проблеми в Україні почалося з часів Ярослава Мудрого, який «залюблений в книгу, в пізнання нового, створював всі умови на землі руській щодо розвитку духовного і наукового потенціалу» [32]. Батьком української творчої думки вчені називають Феодосія Печерського, девізом творчості якого стали слова «Віруй і пізнавай». Прославилися своїм інтересом до питань творчості козаки, які прагнули до постійного духовного вдосконалення життя у Запорізькій Січі. Питання розвитку творчого потенціалу дитини, дорослої людини були в центрі уваги першого філософа України Г. Сковороди, який у своїх працях підкреслював: «Єдність думок, вчинків, слова і діла, розуму і волі сприяють розвиткові всебічно розвиненої, духовної особистості, яка в подальшому буде працювати наполегливо, творчо». А досягти цього можливо за умов вивчення педагогами природних якостей особистості [32].
Ідеї розвитку творчої особистості продовжують у своїх працях Т. Шевченко, І. Франко, Леся Українка, яка, зокрема, наголошувала на тому, що вчитель повинен постійно працювати над розвитком творчого потенціалу учнів. Ці ідеї продовжують в своїй педагогічній спадщині Б. Грінченко, А. Макаренко, В. Сухомлинський.
Творча діяльність людини на сучасному етапі є предметом дослідження філософії, фізіології, психології, педагогіки, соціальної педагогіки, логіки.
Так, філософія надає методологічну основу для дослідження, вивчає принципи істинності знання, результатів творчого мислення (Г. Буш, К. Пігров, П. Якобсон). Психологія досліджує процеси творчого мислення (Б. Ананьєв, А. Рахімов). Педагогіка вивчає шляхи та засоби формування творчої особистості (В. Андрєєв, І. Барташнікова, Д. Богоявленська, С. Сисоєва).
Проблемі творчості присвятили свої праці і зарубіжні вчені Дж. Гілфорд, Дж. Піаже, З. Фрейд, Е. Торренс. Окремі питання щодо сутності творчості розглядав Дж. Дьюї [3].
Головною ознакою творчості найчастіше вважають новизну, визначаючи творчою діяльністю як ту, «що породжує щось якісно нове, позначене неповторністю, оригінальністю та суспільно-історичною унікальністю» [28]. Таку думку поділяють Д. Богоявленська, Л. Виготський, І. Волков та ін. 
Чимало вчених-психологів таку характеристику творчості вважають неповною стверджуючи, що елементи творчості є у будь-якій діяльності людини, що активно діючи протягом життя вирішує чимало задач самостійно.  Як наслідок такої діяльності виникає щось нове, що не існувало раніше. Тобто творчість являє собою цілеспрямовану, наполегливу працю, спрямовану на вирішення творчих задач, що ставить життя (С. Рубінштейн, А. Шумілін).
В основі творчості лежить, як правило, трудова діяльність людини. Праця – єдиний засіб перетворення людини в творчу особистість. Творчі ідеї самі собою не народжуються, а виникають тоді, коли людина відчуває потребу щось змінити, вдосконалити. До творчості людину спонукають як соціальні мотиви, так і її фантазія, мрії.
Л. Виготський, І. Лернер, Я. Пономарьов були прихильниками тієї думки, що процес творчості поєднує традиції і новаторство. Абсолютно нового у творчості не буває. Суб’єкт творчості може реалізувати свій задум лише враховуючи результати попередньої діяльності людей, закріплені у формі традицій. Щоб створити щось нове, треба зруйнувати старе та, використовуючи його окремі конструктивні елементи, утворити нову конструкцію. Результати творчості можуть мати об’єктивну чи суб’єктивну новизну. Об’єктивною вважають новизну у контексті історії культури, а суб’єктивною – новизну, що має відношення тільки для автора творчої розробки. Саме суб’єктивний характер новизни лежить в основі дитячої творчості.
Під дитячою творчістю розуміють діяльність дитини, в процесі якої вона створює якісно нові для самої себе цінності. Ці цінності мають і суспільне значення, тому що необхідні для всебічного розвитку особистості і, як наслідок, для розвитку суспільства. Інколи діти створюють речі, які мають справжню естетичну цінність, є творами мистецтва [2].
«Творчість дітей – глибоко своєрідна сфера їхнього духовного життя, самовираження і самоствердження, в якому яскраво виявляється індивідуальна самобутність кожної дитини. Цю самобутність не можливо охопити якимись правилами, єдиними і обов’язковими для всіх», – писав В. Сухомлинський. Творчість не можлива без вивчення досвіду суспільства і має його у своїй основі. «Творчість починається там, де інтелектуальні й естетичні багатства,  засвоєні, здобуті раніше, стають засобами пізнання, освоєння, перетворення світу, при цьому людська особистість немовби зливається із своїм духовним надбанням» [21]. Тобто, творчість – це процес створення нового і цінного. 
Аналіз досліджень з різних аспектів проблеми творчої особистості (Г. Альтшулера, Д. Богоявленської та ін.) засвідчує, що формування творчої особистості найкраще відбувається у процесі творчої діяльності.
Відомо, що людські творіння можливі завдяки поєднанню дії двох чинників – величезної кількості спроб і невблаганної критики, що знищує все невдале та недосконале [2].
Діяльність людини може бути відтворюючою (репродуктивною) та комбінуючою (творчою). Суть творчого процесу в реорганізації накопиченого досвіду і формуванні на його основі нових комбінацій.
Однак, навчити творчості не можливо, бо в педагогіці немає універсальних рецептів для цього. Творчу особистість можна розвинути, використовуючи елементи навчання, але наявність знань зовсім не забезпечує творчості. Так, Дж. Стігер з’ясував, що високий рівень розумових здібностей є необхідною умовою для творчості, але не достатньою. Обов’язковою, на його думку, є інтелектуальна незалежність, виняткова допитливість, значна гнучкість під час зіткнення з будь-якими проблемами [8].
Чимало дослідників підкреслюють, що найважливішою властивістю творчої особистості має бути твердість у досягненні мети , впевненість у собі. Але у більшості випадків, навчаючись у школі, дитина поступово втрачає віру у свої сили, починає сумніватися у власній здатності відкрити щось нове. Поновити віру у свої сили можливо за умов використання завдань зростаючої складності та творчих завдань, що передбачають максимальну самостійність школяра.
Отже, слід «організовувати навчання як пізнання», тобто репродуктивну діяльність оптимально поєднувати з творчою, продуктивною [37].
На необхідність розвитку творчості у дітей вказує і відомий італійський письменник Джанні Родарі, який пропонує дорослим керувати цим процесом, організовуючи ігри з дітьми, фантазуючи, складаючи казки, вірші, загадки, історії.
Дитину треба вчити й розвивати всебічно, щоб дати можливість виявитися її прихованим, можливо дуже глибоко, здібностям. Здійснити це можна лише в процесі навчання під керівництвом дорослих [28].
На жаль, під час навчання в школі дитина майже не зустрічається з задачами, вирішення яких сприяло б розвитку її творчих здібностей. Протягом навчання у школі творчі здібності, які має дитина у молодшому віці, можуть не тільки перестати розвиватися, але й зникнути, тому що сучасна школа привчає  дітей, в основному, до виконавчої діяльності, розвиваючи виконавчі здібності.
Слід зазначити, що деякі вчителі загальноосвітніх шкіл вже багато років  працюють над проблемою розвитку творчих здібностей учнів. Так, наприклад, учитель праці і малювання І. Волков зазначає, що «найефективніший шлях розвитку індивідуальних здібностей – залучення всіх школярів до продуктивної творчої діяльності з першого класу», бо «розвинути здібності – це значить озброїти дитину способом діяльності, дати їй до рук ключ, принцип виконання роботи, створити умови для виконання й розквіту її обдарованості» [4].
На сучасному етапі, відчуваючи потреби суспільства, загальноосвітня школа почала робити перші кроки у напрямку розвитку творчих здібностей учнів. Сприяють цьому дослідження науковців, які розглядають цілу низку питань щодо існування «дитячої творчості», шляхів та засобів її розвитку, підкреслюючи, що у дитячій творчості важливим є не стільки результат, скільки процес творчої діяльності. У науково-педагогічних дослідженнях останніх десятиліть вивчаються проблеми формування творчої особистості (Н. Кичук, Н. Ляшова, М. Лазарєв, В. Рагозіна, С. Сисоєва). Л. Виготський, Л. Занков, М. Данілов наголошують, що особливого значення у творчому процесі набуває творча уява, яку треба формувати в учнів в ході навчально-виховної роботи.
Психологи називають уявою або фантазією творчу діяльність, що базується на комбінуючих здібностях. Уява тісно пов’язана з мисленням. З її допомогою подумки здійснюється вихід за межі того, що безпосередньо сприймається. Уява, породжена трудовою діяльністю людини, і розвивається на її основі. Особливого значення набуває розвиток активної уяви як відтворюючої (створення образу предмета, явища за його описом), так і творчої (створення нових образів, які реалізуються в оригінальних та суспільно значимих продуктах діяльності) [13].
Психологічний механізм уяви та пов’язаної з нею творчої діяльності стає зрозумілим, якщо з`ясувати зв`язок між фантазією та реальністю. Л. Виготський підкреслює, що уява і творча діяльність залежать від набутого людиною досвіду та емоційного зв’язку між діяльністю уяви та реальністю [29]. Багатство уяви обумовлюється багатством, змістовністю довгочасної пам’яті особистості. Чим більше пам’ять утримує різноманітних образів і понять, тим вище, за інших умов, імовірність того, що в свідомості індивідуума виникне новий, неповторний образ, який відзначається яскравістю, а головне – оригінальністю. Тобто, створювати нові образи, перебудовувати, комбінувати можна лише тоді, коли в пам’яті зберігається більш-менш значний запас різноманітних образів та ідей [38].
Концепція експериментального психічного розвитку особистості базується на тому, що постійні випробування, які випадали на долю людства, створили передумови для формування аналітичних здібностей, критичного мислення, осмисленої поведінки, творчих дій. Саме творчість дозволяє людині реалізовувати свій фізичний та духовний потенціал, швидко та адекватно адаптуватися у навколишньому середовищі та змінювати його разом з перетворенням власної особистості.
До творчості людину спонукає непристосованість до навколишнього середовища, з якої виникають потреби, бажання, прагнення. Це живить процеси уяви, дає матеріал для її роботи. Уява залежить від досвіду особистості, від її комбінаційних здібностей, від вмінь, традицій тощо. Уяву розуміють як можливість створення на основі набутого досвіду нових образів, що дозволяють планувати майбутні дії. Тому головною метою процесу навчання науковці вважають розвиток особистості, а не тільки придбання знань, умінь та навичок.
На початку ХХ століття Л. Виготським була створена і обґрунтована теорія психічного розвитку особистості. Основними положеннями якої є:
•	значення уяви у творчій діяльності людини;
•	зв’язок уяви з дійсністю;
•	 психологічний механізм творчої уяви;
•	наявність творчого початку у повсякденному житті людей [30].
Саме творча діяльність людини робить її особистістю. 
Навчити творчості не можливо, бо в педагогіці немає універсальних рецептів для цього. Творчу особистість можна розвинути, використовуючи елементи навчання, але наявність знань зовсім не забезпечує творчості. Так, Дж. Стігер з’ясував, що високий рівень розумових здібностей є необхідною умовою для творчості, але не достатньою. Обов’язковою, на його думку, є інтелектуальна незалежність, виняткова допитливість, значна гнучкість під час зіткнення з будь-якими проблемами [8].
Творчість учнів розуміють, як процес створення ними оригінальних продуктів, виробів, у ході роботи над якими самостійно застосовуються засвоєнні знання, уміння, навички, здійснюється їх перенесення, комбінування відомих способів діяльності або створення нового для дитини підходу до виконання завдання.
Відомо, що творчі здібності учнів найбільш ефективно розвиваються у ході продуктивної творчої діяльності. Творчість, індивідуальність, фантазія проявляються у навіть мінімальному відході від зразка.
Так, український педагогічний словник, визначає здібності як «стійкі індивідуальні психічні властивості людини, які є необхідною внутрішньою умовою її успішної діяльності. Вони виявляються в тому, як індивід навчається, набуває певні знання, уміння й навички, освоює певні галузі діяльності, включається у творче життя суспільства» [39].
Здібності ще розуміють як індивідуально-психологічні особливості, завдяки яким люди відрізняються один від одного. 
На сьогодні існує два підходи до проблеми здібностей: функціонально-генетичний і особистісно-діяльнісний.
Функціонально-генетичний підхід виходить з генетичної залежності здібностей і характеризує їх як міру вияву тих чи інших якісних сторін функцій (сенсорної, мнемічної, рухливої та ін.), обумовлених природними задатками (Є. Ільїн, В. Шадриков та ін.) [54].
Дослідники іншого, особистісно-діяльнісного, підходу розглядають здібності з позицій особистості та її діяльності. Вони вважають, що здібності треба співвідносити з певним видом діяльності (Б. Ананьєв, Ю. Гільбух, В. Моляко, С. Рубінштейн та ін.)
Деякі автори розглядають здібності як окрему властивість особистості (Е. Натанзон та ін.), інші – як сукупність властивостей та якостей особистості (С. Гончаренко, О. Леонтьєв, С. Рубінштейн, та ін.). Але у їх розумінні здібності можна визначити як індивідуальні особливості, що дозволяють за сприятливих умов більш успішно оволодіти тією чи іншою діяльністю, розв’язати певні питання [13].
Здібності формуються лише у відповідних умовах життя і діяльності, в процесі засвоєння і творчого застосування знань, вмінь і навичок на основі задатків – спадкових анатомо-фізіологічних особливостей [10]. 
За визначенням американського психолога Е. Фромма, творчі здібності (від лат. сreatіo – творення ) – «це здатність дивуватися і пізнавати, вміння знаходити рішення в нестандартних ситуаціях; це спрямованість на відкриття нового і здатність глибокого усвідомлення свого досвіду» [55].
Творчі здібності учня – це синтез якостей особистості, що характеризують ступінь їх відповідності вимогам певної навчально-творчої діяльності і обумовлюють рівень її результативності [16].
Визначальним у розвитку здібностей задатків є умови життя і взаємодія з навколишнім середовищем. Так здібності людини розвиваються в процесі засвоєння нею суспільного досвіду, виховання й навчання, в процесі трудової діяльності [39].
Л. Єрмолаєва-Томіліна виділяє фактори, що зумовлюють природу та виникнення творчих здібностей: 
•	природні задатки й індивідуальні особливості;
•	вплив соціального середовища на розвиток і прояв творчих здібностей;
•	залежність розвитку креативності (творчих проявів) від характеру і структури діяльності.
Вона підкреслює, що творчі здібності закладенні й існують у кожній дитини. Творчість – це природна функція мозку, що проявляється і реалізується у діяльності відповідно до наявності спеціальних здібностей до тієї чи іншої діяльності. Розвиток креативності (як стилю діяльності) відбувається саме у творчій діяльності. Науковець вказує на важливу роль соціального середо вища у формуванні творчої індивідуальності і відмічає, що його вимоги, традиції і установки у навчанні можуть як стимулювати, так і пригнічувати творчі здібності людей, які не володіють високим креативним потенціалом [54].
Вплив середовища на процес формування особистості залежить від відносин особистості з оточуючим середовищем, суспільством, колективом.
Творчу особистість визначає не тільки творчий потенціал, а й активність  у його реалізації. Людина змінює середовище в якому перебуває та одночасно змінює свою особисту природу. Активність виявляється у спілкуванні, пізнанні, праці. Дослідження науковців свідчать, що в залежності від ступеню активності людини у цих видах діяльності формується особистість.
Так у спілкуванні набувається моральний досвід, розвиваються організаторські здібності; у пізнавальній діяльності формується світогляд та інтелектуальні здібності.
Орієнтація навчально-виховного процесу на розвиток творчих здібностей – це один із гуманістичних принципів організації освіти як на України, так і в більшості країн світу. Діти зовсім не в однаковій мірі успадковують здатність творити, тому науковці метою педагогічної системи вважають впровадження у навчально-виховний процес сукупності шляхів і засобів, спрямованих на розвиток творчих здібностей особистості. Аналіз психолого-педагогічної літератури показує, що творчі здібності школярів у різних видах навчально-творчої діяльності різні. Як вже зазначалося, під творчими здібностями учнів розуміють синтез особливостей і якостей особистості, які у сукупності характеризують відповідність будь-яким видам навчально-творчої діяльності. Тобто творчість не єдиний фактор, а сукупність різних здібностей, кожна з яких може бути представлена у різній мірі у тієї чи іншої особистості.
Таким чином, розвиток здібностей дитини – складний процес, що протікає іманентно, з середини, без наявності внутрішніх передумов для цього та зовнішнього впливу педагогів. Цей процес можна прискорити в ході виховання. Розвиток має бути повноправним компонентом навчально-виховного процесу загальноосвітньої школи, бо головною ідеєю відродження нашого суспільства є розкріпачення його творчого потенціалу і вихід на новий, вищий щабель економічного і соціального розвитку. Втілення цієї ідеї у життя значною мірою залежить від організації педагогічного процесу у школі.
Ш. Амонашвілі зазначає, що розвиток відбувається в ході подолання труднощів. Це закон Природи. Тому завданням педагогів є організація такого процесу навчання, у якому учням було б необхідно постійно переборювати перешкоди, але останні мають узгоджувалися з індивідуальними можливостями дітей.
Дослідження науковців доводять, що намагаючись розвинути творчі здібності учнів, треба залучати та спостерігати за ними у якомога більшій кількості видів діяльності, враховуючи при цьому їх інтереси і нахили, тому що творчі здібності найкраще проявляються саме у тій діяльності, до якої у дитині є нахили.
Психолого-педагогічна література вміщує чимало спроб характеристики творчих здібностей учнів. Так, О. Лук виокремлює такі творчі здібності: вміння бачити проблему, здібності до перенесення досвіду, гнучкість мислення, легкість генерування ідей, здібності до доопрацьовування, здібності передбачування тощо [29].
Л. Єрмолаєва-Томіліна наводить такі показники креативності: наявність інтелектуальної і творчої ініціативи, широта асоціативного ряду, швидкість мислення, «гнучкість» мислення, оригінальність мислення [50].
Ми поділяємо думку С. Сисоєвої, яка підкреслює, що для формування творчої особистості, необхідно розвивати такі здібності: проблемне бачення; здатність до висування гіпотез, оригінальних ідей; здатність до винахідництва; здатність до дослідницької діяльності; вміння аналізувати, інтегрувати та синтезувати інформацію; розвинене уявлення, фантазію; здатність до виявлення протиріч; здатність до подолання інерції мислення; здатність до виділення основного; здатність до всебічного опису явищ, процесів; здатність пояснювати, доводити, обґрунтовувати; здатність робити висновки; вміння переносити знання та досвід у нові ситуації; вміння встановлювати причинно-наслідкові зв’язки, скриті взаємодії; здатність до самоуправління; здатність до міжособистісного спілкування; здатність долати конфліктні ситуації [27].
Це підтверджує досвід роботи та проведені у цій галузі дослідження В. Андрєєва, Д. Богоявленської, Дж. Гілфорда, У. Гласера, Р. Грановської, Л. Єрмолаєвої-Томіліної, Б. Нікітіна та ін.
Показники творчих здібностей, на думку І. Барташнікової, являють собою: швидкість і гнучкість думки, допитливість, оригінальність, точність і сміливість. Вони можуть бути вродженими або розвиватися протягом життя. З цього приводу Е. Торренс, творець системи вимірювання творчих здібностей, відзначав, що успадкований потенціал не є найважливішим показником майбутньої творчої продуктивності [14].
Крім того, С. Сисоєва для визначення розвитку творчих здібностей виділяє три рівні: високий, середній, низький. Під високим рівнем вона розуміє постійний прояв показників, що характеризують розвиток творчих здібностей у діяльності учня. Середній рівень – коли якості проявляються у половині ситуацій, за якими спостерігали. Низький рівень – відсутність чи мінімальний прояв показників. Визначення рівнів розвитку креативності здійснюється експертами за її методикою [27].
Питання визначення рівня розвитку творчих здібностей розглядали у своїх працях І. Барташнікова, В. Кожевніков, О. Лук та ін.
Б. Нікітін наголошує, що динаміка розвитку творчих здібностей залежить також від часу їх формування.
Питання розвитку творчих здібностей розглядали В. Андрєєв, І. Волощук, Л. Єрмолаєва-Томіліна, В. Моляко, Я. Пономарьов та ін. Вони свідчать, що розвиток здібностей відбувається поступово: реалізація можливостей для розвитку одного рівня і тільки потім розвиток здібностей більш високого рівня. Тобто відбувається зростання рівня розвитку творчих здібностей від елементарного до більш складного.
І. Волощук виділяє мотиви доцільності розвитку творчих здібностей учнів:
•	творча діяльність є найефективнішим стимулом і засобом розвитку усіх без винятку психічних якостей особистості;
•	необхідність правильно оцінити себе та обрати адекватну до своїх можливостей професію;
•	реалізація одного з головних аспектів гуманістичного принципу організації освіти – свободи індивідуума;
•	зацікавленість держави в творчому розвитку своїх громадян;
•	 зацікавленість у розвитку творчих здібностей індивідуумів людського суспільства в цілому тощо [4, 106].
В. Андрєєв підкреслює, що рушійною силою розвитку творчих здібностей особистості є протиріччя: соціально-педагогічні, власне педагогічні, психологічні або особистісні. При цьому соціально-педагогічні протиріччя він розглядає як протиріччя між соціальними процесами і функціонуванням та розвитком педагогічної системи (частини соціальної підсистеми). Власне педагогічні протиріччя - це протиріччя, які виникають в процесі виховання і самовиховання творчих здібностей особистості в ході навчально-творчої діяльності учнів. Психологічні або особистісні протиріччя відображають причини становлення, саморуху творчих здібностей особистості [17]. 
В. Андрєєв в основу розвитку творчих здібностей покладає діалектичний аналіз та вирішення цих протиріч. Компоненти творчих здібностей особистості за В. Андрєєвим:
1. Мотиваційно-творча активність і спрямованість особистості: допитливість, творчий інтерес, бажання бути лідером, прагнення досягти нових висот і успіхів та отримати високу оцінку, потреба в оволодінні новою інформацією, почуття обов’язку і відповідальності, прагнення до самоосвіти, самопізнання, самовиховання.
2. Інтелектуально-логічні властивості особистості: здатність до аналітико-практичної діяльності, до здійснення розумових операцій порівняння, виділення головного, систематизації і класифікації, індукції і дедукції, пояснення, абстрагування, конкретизації та узагальнення, здатність описувати явища та процеси, давати визначення.
3. Інтелектуально-евристичні здібності: фантазування, вміння переносити знання і навички у нові ситуації, висунення гіпотез, генерування ідей, не залежність суджень, асоціативність мислення.
4. Світоглядні якості особистості: переконаність особистості у соціальному значенні творчої діяльності для науково-технічного і суспільного процесу, методологічний фундамент наукових чи естетичних досягнень.
5. Моральні якості особистості: чесність, скромність, сміливість, рішучість.
6. Здатність особистості до самоуправління: здатність до планування, цілепокладання і цілеспрямованість, здатність до самореалізації, самоконтролю, самооцінки.
7. Комунікативні якості особистості: здатність оволодівати передовим досвідом інших людей, швидко «схоплювати» і засвоювати нові раціональні методи і прийоми творчої діяльності; здатність до співробітництва; здатність відстоювати свою точку зору та переконувати інших; здатність успішно розв’язувати конфліктні ситуації у процесі колективної творчої діяльності.
8. Естетичні якості особистості: здатність керуватися у творчій діяльності принципами краси, гармонії, симетрії, цілісності, удосконалювати на основі цих принципів міжособистісні стосунки.
9. Індивідуальні особливості особистості: темп і стиль діяльності, працьовитість [17].
Таким чином, творчі здібності молодших школярів ми розглядаємо як сукупність властивостей і якостей особистості, які дозволяють здійснювати пошук, використовуючи при цьому нестандартні засоби, здогадку розв’язувати інтелектуальні проблеми з установкою на відкриття нового, невідомого для себе. До того ж, здібності до творчості – універсальна здібність особистості. Універсальність її полягає в тому, що сформовані її компоненти в будь-якому виді творчості, наприклад, художньому, ігровому тощо, можуть проявлятися й здобувати свій подальший розвиток в інших видах творчої діяльності.
Дослідження психологів показують, що у творчому пошуку задіяні обидві півкулі головного мозку. Але протягом навчання у школі відбувається інтенсивне навантаження лівої півкулі, яка відповідає за логічне мислення, і зовсім мало правої, що відповідає за образне мислення. У цьому зв’язку особливого значення для розвитку творчих здібностей дитини дослідники надають вирішенню творчих задач, написанню творів, казок, віршів, ігровій діяльності, тренінгу з розвитку уяви та мислення, розв’язанню проблемних ситуацій. Все це допомагає розвивати логічне і творче мислення паралельно, формувати творчий потенціал, залучати до продуктивної творчої діяльності, вирішувати реальні задачі, що ставить життя.
Вчитель не має права спиратися на стихійне дозрівання творчих сил учня, а повинен формувати мислення, спрямовувати та постійно активізувати його творчість. З цією метою необхідно виявити задатки учнів, рівень сформованості їх творчих здібностей, інтереси, нахили, потреби.
Класифікацію потреб подає американський психолог А. Маслоу. Він виділяє таку ієрархію потреб:
•	фізіологічні;
•	потреби у безпеці, в захисті від насильства та погроз;
•	потреби у спілкуванні, прихильності та коханні;
•	потреби в оцінці та повазі;
•	потреби у самовдосконаленні;
•	потреби в знаннях та розумінні;
•	естетичні потреби.
А. Маслоу підкреслює, що людина задовольняє потреби у спілкуванні на 50%, у оцінці та повазі на 40%, у самовираженні та творчості лише на 10% [1].
Вирішити цю проблему можна, використовуючи на уроках ігрову діяльність, елементи тренінгів. Ігри задовольняють потреби у спілкуванні, знаннях та розумінні, в оцінці та повазі, естетичні потреби. Вони спонукають особистість до самовдосконалення, виступають як засіб розвитку творчих здібностей учнів.
Ми поділяємо думку І. Волкова, що головною метою педагогів повинно бути навчання створенню оригінальних продуктів з одночасним засвоєнням нових знань та виробленням якостей особистості, необхідних для самостійної творчої діяльності, результатом якої повинен стати самостійно створений творчий продукт [4]. Тому що творча діяльність емоційна, приваблива для учнів; впливає на всі сторони життя особистості; допомагає задовольнити потреби у діяльності, самопізнанні; спонукає до пошуку. Саме у творчій діяльності розвиваються якості творчої особистості.
Зазначимо, що якості творчої особистості розвиваються завдяки системі соціально-педагогічних дій, спрямованих на формування у дітей прагнення до засвоєння нових знань, нових способів діяльності. Г. Ващенко підкреслює, що, виховуючи творчі здібності, треба увести учня у всі моменти творчості, такі як: вибір теми, збирання матеріалу, фіксація його, творення мистецьких типів, мистецьке експериментування та ін. [21]. Поряд з Г. Ващенком, ще чимало науковців досліджували питання виділення структурних компонентів творчого процесу (Г. Альтшулер, В. Моляко, А. Шумілін та ін.). 
Так, Б. Лезін розглядав стадії процесу художньої творчості; П. Енгельмейер, Гордон, Уолес, П. Якобсон – етапи процесу винахідництва; В. Бєлозерцев і М. Блох описували етапи технічної творчості; Ф. Левінсон-Ленсінг – етапи наукової творчості тощо. М. Блох, П. Енгельмейер виділяли три акти творчої діяльності: виникнення ідеї, її доказ та реалізація [50]. П. Якобсон поділяв творчу роботу вже на сім стадій, В. Бєлозерцев – на п’ять етапів, А. Шумілін виділяє чотири етапи творчості. 
Філософи розглядають підготовчий та інкубаційний етапи, етапи натхнення та перевірки.
В. Шубинський виділяє такі етапи творчого процесу: етап виникнення творчої ситуації; евристичний етап; заключний етап.
На його думку, кожний етап творчості вимагає особливих проявів якостей особистості. Так для першого етапу найважливішим є почуття нового, чутливість до протиріч; для другого – інтуїція, творча уява, фантазія; для заключного етапу – самокритичність, прагнення довести справу до кінця. Будь-яка ідея, гіпотеза, художній задум не можуть бути здійсненими без цих якостей особистості. Крім цього, В. Шубинський надає значення таким якостям як: сміливість і незалежність суджень, уміння синтезувати й аналізувати ідеї, почуття гумору тощо [39]. Етапи творчого процесу також розглядали письменник А. Кестлер у своїй книзі «Акт творчості», психолог Едвард де Боно у концепції «нешаблонного мислення», вчені та винахідники М. Трінг і Е. Лейтуейт.
Існують різноманітні підходи до структури творчого процесу, але в них можна виокремити багато спільного. Творча діяльність не можлива без усвідомлення мети, без активного використання здобутих знань, без інтересу до знань, самостійного пошуку, уяви, емоцій. Основою творчої діяльності є передбачення її можливих результатів.
Творча праця не виняток, а найбільш природний повноцінний проявможливостей людини, це складний психологічний процес, що вимагає значних вольових та інтелектуальних зусиль.
Дослідженню механізмів формування творчої діяльності учнів присвятили свої роботи П. Атутов, І. Калошина, В. Кожевніков, А. Мєлік-Пашаєв, А.Тряпіцина.
І. Калошина виокремлює чотири механізми творчої діяльності:
1) пошук невідомого через механізм аналізу, через синтез;
2) пошук невідомого за допомогою асоціативного механізму;
3) пошук невідомого через взаємодію індуктивного і логічного;
4) пошук невідомого за допомогою евристичних методик.
Творчу навчально-пізнавальну діяльність вона пропонує розглядати не тільки як діяльність, в ході якої вирішуються окремі творчі задачі, а як суттєву характеристику цілісного процесу навчання, що проявляється на всіх етапах процесу, у всіх його складових частинах.
Як бачимо, творчі здібності свого найбільшого розвитку досягають в творчій навчально-пізнавальній чи трудовій діяльності і стають основою для формування творчої особистості дитини.
Поняття «творча особистість» у філософській, педагогічній та психологічній літературі розглядали Б. Ананьєв, В. Андрєєв, Д. Богоявленська, В. Кан-Калик, Н. Кичук, Я. Пономарьов, Н. Тализіна.
Педагогічний словник творчу особистість визначає як особистість, яка має «…здібності, мотиви, знання й уміння, завдяки яким створюється продукт, який відрізняється новизною, оригінальністю, унікальністю» [10].
Під творчою особистістю розуміють індивід, якій володіє високим рівнем знань та має творчі здібності: індивідуально-психологічні здібності людини, що відповідають вимогам творчої діяльності і є умовою її успішного виконання [49].
К. Приходченко пропонує таке визначення творчої обдарованості – індивідуальний творчий мотиваційний і соціальний потенціал, що дозволяє отримати високі результати в одній (або більше) із таких сфер: інтелект, творчість, соціальна компетентність, художні, психологічні та біологічні можливості. Вищім ступенем розвитку здібностей є талант – система «якостей, особливостей, яка дозволяє особистості досягти видатних успіхів в оригінальному здійсненні творчої діяльності» [44].
О. Лук виокремлює сім рівнів розвитку творчої особистості:
І рівень характеризує вибіркову мотиваційно-творчу спрямованість, інтуїтивне проявлення у будь-якому виді діяльності.
ІІ рівень характеризується інтелектуально-творчою активністю у будь-якому конкретному виді діяльності.
ІІІ рівень визначається підвищеною професійно-творчою активністю особистості у відповідному виді діяльності.
ІV рівень визначається першими значними творчими досягненнями особистості.
V рівень характеризує сформований індивідуальний творчий стиль діяльності та майстерності.
VІ рівень – стадія розкриття таланту.
VІІ рівень визначає геніальність.
Швидкість досягнення відповідного рівня розвитку творчої особистості залежить як від індивідуальних психофізіологічних особливостей людини, так і від соціального оточення та умов творчої діяльності. Тобто, досягти високого рівня людина може як у дитинстві (Моцарт), так і у похилому віці (К. Ціолковський) [24]. Це у певній мірі залежить від діяльності вчителя.
О. Матюшкін [17] визначив синтетичну структуру творчої обдарованості і включив до неї:
1)	 домінуючу роль пізнавальної мотивації;
2)	 дослідницьку творчу активність, що відображається у знаходженні нового, в постановці та рішенні проблеми;
3)	 можливості досягнення оригінальних рішень;
4)	 можливості прогнозування;
5)	 здатності до створення ідеальних еталонів, що забезпечують високі етичні, моральні, інтелектуальні оцінки.
В. Андрєєв в залежності від характеру творчої діяльності виділяє такі типи творчих особистостей: теоретик-логік, теоретик-інтуїтивіст, ініціатор, організатор, практик та дає їм визначення [12].
Спроби класифікації творчих особистостей можна знайти у науковців П. Енгельмейера, Е. Канта, О. Лука, І. Павлова. П. Енгельмейер виділяє такі класи творців: геній, талант, рутина. Е.Кант людську обдарованість поділяє на три рівні: геніальність, талант, старанність. О. Лук, за ознакою засобу перекодування інформації, пропонує розрізняти шість видів творців: художники і скульптори (просторово-зорова інформація); письменники і журналісти (словесно-образна інформація); математики і кібернетики (абсрактно-цифрова інформація); музиканти (образно-звукова інформація); інженери і винахідники (конструктивно-технічна інформація); педагоги та організатори підприємства (соціально-комунікативна інформація). Але найбільш визнаним психологами є розподіл творчих особистостей на типи за І. Павловим. Це логічний, художній та пересічний типи [47].
Головними ознаками творчо обдарованих виступають 2 аспекти поведінки:
1)	інструментальний;
2)	мотиваційний.
Для інструментального аспекту поведінки творчо обдарованої дитини характерна:
•	наявність специфічних стратегій діяльності (швидке засвоєння діяльності й висока успішність її виникнення; знаходження нових оригінальних способів діяльності в умовах пошуку вирішення проблеми, адже індивідуалізація способів діяльності відбивається й на унікальності продуктів праці; новаторство як вихід за межі вимог щодо виконання завдань);
•	сформованість індивідуального стилю роботи («все робити по-своєму») з саморегламентуванням і самоуправлінням; 
•	висока структурованість знань, уміння бачити те, що вивчається, у системі, згортати способи дій у відповідній галузі знань, миттєво схоплювати і виділяти суттєві узагальнення; 
•	особливий вид опанування знаннями, що може виявлятись як у високій швидкості навчання, так і в уповільненій (але міцних знаннях) з наступним різким стрибком до перетворення знань.
Для мотиваційного аспекту:
•	підвищеною вибірковою чутливістю до певних явищ дійсності – символів, звуків, кольорів, біологічних об’єктів, технічних пристроїв тощо або до певних форм власної активності (пізнавальної, фізичної тощо);
•	яскраво вираженим стійким інтересом до творчості, певних занять або сфер діяльності, захопленістю предметом, зануреністю в справу, працелюбністю;
•	підвищеною пізнавальною потребою, що проявляється у величезній зацікавленості, багатій фантазії, схильності до абстрактного мислення, готовності з власної ініціативи виходити за межі вимог діяльності, розумінні інструментального характеру знань, незалежності суджень;
•	перевагою в уподобаннях парадоксальної, суперечливої інформації, неприйняттям типових завдань і готових відповідей, високим рівнем самодостатності й автономії, самоуправлінням, емоційною стабільністю; 
•	високою критичністю до результатів власної праці, невдоволенням собою, схильністю ставити надскладні цілі, прагненням до досконалості [22].
Можна зробити висновок, що поведінка обдарованої дитини зовсім не обов’язково повинна відповідати одночасно всім вище перерахованим ознакам та характеристикам. Вже наявність однієї з них повинна привернути увагу вчителів, соціальних педагогів і мотивувати їх на ретельний і тривалий за часом аналіз кожного індивідуального випадку так і поведінки дитини в цілому.
Творчо обдаровані діти мають чудову пам’ять, великий словниковий запас, уміють швидко схоплювати інформацію, долати інерцію мислення. Вони допитливі, самостійні, тривалий час займаються улюбленою справою. Разом із тим їм притаманні ознаки нетипової поведінки: непередбачуваність вчинків, надмірна вразливість, нетерплячість і нетерпимість до чужих недоліків, часто неадекватність реакції на інформацію. Ці діти потребують багато уваги, вони не люблять надмірної регламентованості навчального процесу в школі, конформізму, у поведінці виявляють дивацтва. Творчо обдаровані діти не вміють пристосовуватись до обставин, якщо вважають ці обставини для себе неприйнятними (на відміну від суто інтелектуальної обдарованості, за якої індивід здатний раціонально мислити й добре адаптуватися в навколишньому середовищі: проте високий інтелект, як відомо, сам по собі не гарантує креативності). 
Для творчих особистостей звичні норми й закони не підходять, їхня поведінка часто викликає негативні емоції в оточення, бо ці діти дратують ровесників і вчителів глузуванням над інтелектуальними невдахами. Тому вони зазвичай неконтактні й знаходяться в дитячому колективі в ізоляції. Ці діти потребують права вибору, характеризуються незалежністю суджень, не визнають заборон без аргументації (якщо «не можна», то чому «не можна»), не терплять тиску й примусу, адже діяльність творчого інтелекту – гарантія особистої свободи людини [38]. 
Творчо обдаровані особистості нехтують умовностями, не визнають авторитетів, прагнуть все перевірити самостійно. Такі діти потребують постійної уваги до результатів їх творчої діяльності з боку вчителя, не терплять зневаги, виявляють сміливість думки, мають вибуховий темперамент, емоційність, високорозвинену інтуїцію, тонке почуття гумору (гумор – парадоксальна форма мислення). У письмових роботах вони надають перевагу  змісту, зазвичай нехтуючи формою, належне оформлення роботи вважають необов’язковим («творче безладдя» – норма головне для них, щоб все  було правильно розв’язано). Обдаровані діти наводять оригінальні варіанти  вирішення проблеми, бо вміють аналізувати, синтезувати ідеї, комбінувати, вибирати з багатьох можливостей. Вони захоплюються філософськими питаннями: про походження життя на Землі, про сенс буття, релігію тощо.
Внаслідок не за віком розвиненого інтелекту обдаровані діти надають перевагу спілкуванню зі старшими дітьми та дорослими, грають у складні інтелектуальні ігри, здатні одразу робити кілька справ і водночас концентруватись на одній. Вони дуже цілеспрямовані, задля досягнення творчої мети можуть працювати місяцями (наприклад, в авіамодельному гуртку над створенням моделей літаків) і навіть роками (наприклад, над виведенням нового сорту рослин). 
Такі діти критично ставляться до своїх досягнень, незадоволені собою, мають низьку самооцінку, прагнуть досконалості, їм подобається більше слухати, ніж говорити, підтверджуючи прислів’я «хто мовчить, той двох навчить», люблять читати, мають ранню предметну спрямованість, високу пізнавальну активність. 
Вони вимагають поваги до себе, легко ображаються, вразливі, чутливі. Ці діти мають високий рівень сенсорики та пам’яті, працездатні і наполегливі. 3 методів педагогічного впливу на творчих незалежних дітей краще діють «пряник», аніж «батіг», тобто заохочення досягає кращого результату, ніж покарання. Творчо обдаровані діти характеризуються сміливістю думок і висловлювань, гнучкістю мислення, схильністю до ризику (деякою мірою навіть до авантюризму), проблемним баченням світу, здатністю переносити життєвий досвід і теоретичні знання в нові ситуації, не приймають інформації на віру без експертної перевірки, виявляють оригінальність підходів у розв’язанні проблемних ситуацій, прагнуть до реалізації своїх унікальних здібностей, мають високий рівень мотивації виконуваної діяльності [36].
Головною метою школи сьогодні є виховання унікальної цілісності творчої особистості, здатної на свідомий та відповідальний вибір за різних життєвих обставин. Тому вчителю для навчання обдарованих дітей необхідно знати їхні психологічні особливості, перейматися проблемами й інтересами; володіти здатністю їх розпізнавати, активізувати і розвивати. Як відомо, лише особистість може виховати особистість і тільки талант може виростити новий талант.

1.2. Креативність як важлива складова творчої обдарованості дітей, чинники її розвитку

Огляд теоретичних уявлень вітчизняних дослідників щодо змісту поняття «креативність» свідчить про різноманітність його інтерпретацій. Разом з тим вочевидь проявляється тенденція розглядати дану категорію як прояв самореалізації особистості, посилення цілісно-особистісного підходу до проблеми.
Креативність – (від лат. сreatura – створення) – здатність породжувати незвичайні ідеї, відхилятися від традиційних схем мислення, швидко вирішувати проблемні ситуації [1].
Термін «креативність» у педагогіці та психології набув поширення на заході у 60-ті роки XX століття після публікацій робіт Дж. Гілфорда, завдяки яким фактично народжується сучасна психологія творчої обдарованості (психологія креативності). Досліджуючи інтелектуальні здібності людини, структуру її інтелекту, Дж. Гілфорд виділив два базові типи мислення: дивергентний і конвергентний. Конвергентне мислення спрямоване на аналіз всіх наявних способів розв’язання задачі, з тим, щоб вибрати з них єдиний правильний. Конвергентне мислення – логічне, послідовне односпрямоване мислення, виявляється в процесі розв’язання завдань, які мають єдину правильну відповідь. Конвергентне мислення лежить в основі інтелекту. Дивергентне мислення — це мислення, «що йде одночасно у багатьох напрямках», воно спрямоване на те, щоб породити безліч різних варіантів розв’язання задачі. Це альтернативне, алогічне мислення, що виявляється в процесі розв’язання завдань, що припускають існування безлічі правильних відповідей. Дивергентний тип мислення Дж. Гілфорд пов’язав із породженням, продукуванням багатьох рішень проблемної ситуації на основі однозначних вихідних даних, вважаючи, що саме він є «серцевиною», «ядром» творчої обдарованості, креативності. За Дж. Гілфордом, дивергентне мислення характеризується такими особливостями:
•	легкість і продуктивність – тобто наскільки швидко індивід може створювати певні продукти творчості (ідеї, думки, об’єкти тощо);
•	гнучкість – здатність швидко переключатися з однієї проблеми на іншу або об’єднувати їх;
•	оригінальність – своєрідність мислення, незвичний підхід до проблеми, її нове вирішення;
•	точність (відповідність) – стрункість розумових операцій щодо тієї чи іншої проблеми, вибір рішення, адекватного поставленій меті.
Спочатку Дж. Гілфорд виділив чотири основні параметри творчої обдарованості: 
1) оригінальність – спроможність продукувати віддалені асоціації, незвичні відповіді;
2) семантичну гнучкість – здатність виділяти функцію об’єкта і пропонувати його нове застосування; 
3) семантичну спонтанну гнучкість – спроможність продукувати різноманітні ідеї в нерегламентованій ситуації; 
4) образну адаптивну гнучкість – спроможність змінювати форму відображуваного стимулу таким чином, щоб виявити в ньому нові ознаки й можливості для використання,
Згодом Дж. Гілфорд робить висновок, що креативність характеризується шістьма основними параметрами: 
1) здатністю до виявлення й формулювання проблем; 
2) здатністю до генерування великої кількості ідей; 
3) гнучкістю – здатністю до продукування найрізноманітніших думок; 
4) оригінальністю – здатністю відповідати на подразники нестандартним способом; 
5) здатністю вдосконалювати об’єкт сприймання, додаючи певні деталі; 
6) здатністю розв’язувати проблеми шляхом реалізації відповідних аналітико-синтетичних операцій [34].
До компонентів творчого мислення дослідник та його послідовники віднесли: здатність до аналізу, синтезу, порівняння та встановлення причинно-наслідкових зв’язків, критичність мислення та здатність знаходити протиріччя, прогнозування можливого розвитку, здатність багатоекранно бачити будь-яку систему або об’єкт в аспекті минулого (теперішнього, майбутнього), будувати алгоритм дій, генерувати нові ідеї і вирішувати їх у образно-графічній формі [35].
За сучасних умов поняття «креативність» активно використовується в дослідженнях вітчизняних та зарубіжних авторів (В. Дружинін, Л. Єрмолаєва-Томіна, М. Козленко, М. Лещенко, О. Лук, А. Маслоу, О. Матюшкін, В. Моляко, В. Пєтухов, К. Тошина та ін.) [35]. Однак, як зазначає Р. Павлюк, згадане поняття не можна визнати чітко та однозначно визначеним, не запропоновано єдиного підходу або концепції креативності. Тільки в зарубіжній психології існує близько сотні визначень згаданого поняття, що відбивають уявлення дослідників, представлених в межах численних концепцій креативності [35].
Переважна більшість дослідників прямо чи опосередковано визначає креативність через категорію «сенс» – ставлення людини до світу, усвідомлення свого місця в ньому (А. Агафонов, Г. Батіщев, Д. Богоявленська, В. Дружинін, О. Мелік-Пашаєв, О. Яковлєва тощо). Д. Богоявленська, В. Дружинін, Н. Лейтес, І. Киштимова відзначають динамічну особливість  креативності, підкреслюючи можливості розвитку цієї властивості психіки. 
Креативність (від лат. creatio – створення) – творчі здібності індивіда, що входять до структури обдарованості в якості незалежного чинника і характеризуються здатністю до продукування принципово нових ідей. На думку П. Торранса, креативність означає здатність «копати глибше, дивитися краще, виправляти помилки, розмовляти з кішкою, поринати в глибину, проходити крізь стіни, запалювати сонце, будувати замок на піску, вітати майбутнє» [47]. Вона передбачає підвищену чутливість до визначення нових проблем, до дефіциту або протиріч знань, дій з визначення цих проблем, до пошуку їх рішень на основі висунення гіпотез, до перевірки і зміни гіпотез, до формулювання результату вирішення [12]. Розроблена П. Торрансом концепція обдарованості складається з тріади: творчих здібностей, умінь, мотивації. Творчість, у його розумінні, – це природний процес, породжуваний сильною потребою людини в знятті напруження, що виникає в ситуації незавершеності чи невизначеності. Розроблені ним на підставі власної концепції обдарованості методики діагностики креативності широко застосовуються в усьому світі під час ідентифікації обдарованих дітей.
Креативність визначається і як «творчі можливості людини, що можуть виявлятися в мисленні, почуттях, спілкуванні, окремих видах діяльності, характеризувати особистість в цілому або її окремі сторони» [58]. Це творчі здібності індивіда, здатність породжувати незвичні ідеї, відхилятись від традиційних схем мислення, швидко вирішувати проблемні ситуації [35]. Креативність розглядається як найважливіший і відносно незалежний чи чинник обдарованості.
У працях О. Мелік-Пашаєва, І. Киштимова, Д. Узнадзе культуро-утворювальний компонент трактується як складова креативності. Якщо врахувати, що креативність являє собою якість (стан) обдарованої особистості, котра є детермінантою творчого ставлення людини до світу і реалізується в особливому типі поведінки , то прояв її доцільно розглядати як одну з форм активної саморегуляції, при якій індивід пристосовує свої родові якості до впливів зовнішнього світу і вимог діяльності. При тривалому повторенні взаємодії зовнішніх впливів із внутрішніми родовими якостями та адаптаційними процесами формується складна функціональна система і виробляється індивідуальний стиль («почерк») діяльності. Об’єднуючись з інтелектуальними, мнемічними, координаційно-регулятивними процесами і багаторазово повторюючись, вони трансформуються у здібності. Перенесення сформованого стилю або створення нового для іншого виду діяльності й характеризує психологічний механізм багатосторонності прояву креативності (творчих здібностей) обдарованої особистості [24].
Д. Фельдман [24] запропонував модель креативності, яка включає три пов’язані між собою складові:
1) рефлексивність як основний процес, котрий дозволяє формувати с мосвідомість, самооцінку, планувати, віддзеркалювати та аналізувати світ за допомогою мови; 
2) цілеспрямованість, яка організує досвід, що переживається «зсередини та іззовні організму»; разом із вірою в можливість змін на краще дозволяє і реально змінювати середовище; 
3) володіння засобами трансформації й реорганізації, котрі пропонуються культурою та зумовлюють індивідуальні відмінності.
Л. Єрмолаєва-Томіліна наводить такі показники креативності: наявність інтелектуальної і творчої ініціативи, широта асоціативного ряду, швидкість мислення, «гнучкість» мислення, оригінальність мислення 
Д. Перкінс запропонував модель параметрів і характеристик креативності, яку назвав моделлю шестикінечних сніжинок (Sіx-traіt Snowflake Model of Creatіvіty) [2].
Основними елементами креативності цей психолог вважає:
•	наявність сильного внутрішнього спонукання, обов’язку перед власними принципами: творець схильний до ускладнення, реорганізації, асиметрії; він одержує насолоду, кидаючи виклик хаосу і пробиваючись до розв’язку і синтезу;
•	здатність виходити за межі при рішенні проблем: так, наприклад, учені вважають «гарними» лише питання, що дають цікаві, несподівані відповіді, що дозволяє поглянути на проблему з іншого боку, отримати креативне рішення чи зробити відкриття;
•	ментальну мобільність, що дає творчим особистостям можливість знаходити нові перспективи при рішенні традиційних чи нестандартних проблем: такі особистості схильні думати і міркувати «всупереч»; міркуючи метафорично і за аналогією, вони зрештою приходять до припущень, що призводять до рішення;
•	готовність ризикувати і помилятися: творчі особистості здатні навчатися на власних помилках; «працюючи» на межі можливостей, там, де великий ризик помилки, креативно обдаровані люди з більшою імовірністю видають нові креативні результати;
•	прийняття сторонніх точок зору: креативні особистості схильні не тільки критично розглядати і аналізувати власні ідеї чи пропозиції, але також адекватно сприймають чужу думку чи критику, вони об’єктивні, що означає вихід за межі свого «Я», пошук і облік порад компетентних колег, перевірку своїх ідей;
•	внутрішню мотивацію: творці занурюються у процес діяльності за власним бажанням, не заради зовнішніх матеріальних стимулів, їхню роботу каталізує насолода, задоволення і користь від роботи [42].
Т. Луб Т. Тардіф, Р. Стернбері [24] виділяють загальні вимоги до процесу креативного мислення:
•	зміна структури зовнішньої інформації та внутрішніх уявлень за допомогою формування аналогій і поєднання концептуальних прогалин; постійне переформулювання проблеми; 
•	застосування існуючих знань, спогадів і образів для створення нового та використання старих знань і навичок у новому ключі;
•	використання невербальної моделі мислення;
•	процес креативності вимагає внутрішнього напруження, котре може виникати трьома шляхами: у конфлікті між традиційним і новим; у самих ідеях, у різних шляхах розв’язання проблем; невизначеністю між хаосом і прагненням перейти на більш високий рівень організації та ефективності усередині індивідуальності або суспільства в цілому. 
Ці види напруження виникають на різних етапах креативного процесу.
Зовнішні фактори можуть мати істотний формуючий вплив на такі компоненти креативності, як мотиваційний, когнітивний і поведінковий.
Мотивація креативної поведінки складається в ранньому дитинстві; вона пов’язана з переживанням почуттів («Я можу», «У мене не виходить»), з прийманням (не відторгненням) власних недоцільних бажань. Мотивація доцільної поведінки, яка також формується в дитинстві, передбачає бажаними лише реально здійсненні обставини, події. 
Таким чином, мікросередовище може перешкоджати або сприяти розвитку мотиваційного блоку креативності.
Когнітивний бік креативності містить такі характеристики творчого мислення:
•	продуктивність – багатство ідей, асоціацій, варіантів вирішення проблем;
•	гнучкість – здатність швидко змінювати способи дій, переходити від одного класу об’єктів до іншого;
•	оригінальність – рідкісність, незвичайність, унікальність способу розв’язання певної проблеми.
Поведінковий аспект креативності припускає реалізацію креативних властивостей на поведінковому рівні: вироблення певних поведінкових автоматизмів, вироблених способів дій. Вони виробляються за рахунок научіння: наслідування деяких дій, повторення і закріплення їх. Тому мікросередовище, яке сприяє формуванню креативності на поведінковому рівні, має мати зразки креативної поведінки і способи їх пред’явлення. 
Фактори мікросередовища, які мають формуючий вплив на креативність:
1) не регламентованість поведінки;
2) предметно-інформаційна збагаченість;
3) наявність зразків креативної поведінки.
Сутність багатосторонності креативності (творчих здібностей) полягає не тільки у тому, що індивіду притаманна більш «могутня» загальна обдарованість (багатосторонність може бути різних рівнів), а зумовлена головним чином характером і змістом творчих процесів. 
Значущості набуває те особливе поєднання образного і предметного, абстрактного і практичного, інтуїтивного і дискурсивного, сукцесивного і симультанного мислення, котре дозволяє видатній (екстраобдарованій) особистості «схопити» суть проблеми, нового завдання одночасно в цілому і в деталях, виявити суттєві зв’язки, виокремити головне, перебудувати мислення, пристосувати або перебудувати наявні вміння та навички. Це дозволяє визначити доцільну послідовність дій, організувати продуктивну діяльність; при цьому особливого значення набуває широта кругозору, гострота бачення, легкість переходу до нового виду мислення, вміння захопитися новою і незвичайною проблемою. 
Багатосторонність творчих здібностей характеризується особливим якісно своєрідним динамічним процесом: постійним зростанням творчого потенціалу та його інтегруючим характером – здатністю до далеких асоціацій та узагальнень. Така узагальнююча творча здатність являє собою інтеграцію різних складових креативності, котра фіксується в універсальності вмінь, легкості переносу навичок, переключенні сформованого способу дій у новий вид діяльності; в залежності від взаємодії з іншими складовими, напруженості діяльності «подолання» проблем різної складності, вона постійно розвивається. Проте найбільш інтенсивно узагальнююча творча здатність розвивається у багатосторонній діяльності, яка створює найбільш сприятливі умови у вигляді різноманітної предметної діяльності, нових видів труднощів і різних засобів їх подолання.
Розвиток креативності як здатності до творчості набуває сьогодні такої значущості тому, що вона є базовою якістю особистості, її ядром, центральною характеристикою. В нормативному документі поняття «креативність» вжито не випадково. Це зроблено з метою : привернути увагу освітян до зазначеної лінії розвитку дошкільника, яка відсутня в попередніх програмах, проте вкрай актуальна сьогодні; диференціювати близькі, проте відмінні поняття творчість та креативність ввести в обіг нову категорію, внести до планів педагогічної діяльності напрям, пов’язаний з розвитком креативного мислення дошкільників, контролем та оцінкою його реалізації [1].
Креативність: загальна здібність дитини, її здатність до творчості. Отже, характеризуючи активність дошкільника в усіх видах діяльності та формах активності, слід кваліфікувати їх як більш або менш творчі.
Основні умови розвитку креативності:
•	творча атмосфера найближчого оточення (батьки, рідні), розвивальне спілкуванню між дорослими і дитиною (ставлення до неї як до унікальної особистості формує стійку впевненість у своїх можливостях, волю і оптимізм);
•	виховання допитливості, спостережливості, пізнавально-дослідницьких здібностей, здатності до розмірковувань, уяви, фантазії;
•	систематизоване ознайомлення з вершинами світової культури, досягненнями науки, техніки, мистецтва;
•	спілкування та співробітництво з представниками творчої еліти, яким притаманна орієнтація не тільки на творчу діяльність, але й високі духовно-моральні настановлення, що реалізуються в стратегії їхньої життєтворчості;
•	формування наукової картини світу, образу суспільства і людини в процесі самостійного систематизованого дослідження, мистецьких занять, філософських пошуків тощо;
•	визначення життєвої мети, реалізація якої орієнтована на зростання рівня компетентності та майстерності у розв’язанні творчих проблем, здійснення масштабних відкриттів (наукових, технічних тощо), створення шедеврів мистецтва [24].
Отже, становлення обдарованої особистості базується на цілісній стратегії життєдіяльності, орієнтованої на прагнення її до самотворення як суб’єкта творчої діяльності, поведінки і спілкування в процесі онтогенетичного розвитку. 
До провідних психологічних принципів розвитку креативності творчо обдарованих дітей відносять:
•	принцип активності особистості (постійне залучення обдарованої особистості до творчої діяльності);
•	принцип дослідницької позиції (самостійне знаходження способу розв’язання проблем);
•	принцип об’єктивації поведінки (переведення поведінки в процесі творчої діяльності з імпульсивного на об’єктивний рівень);
•	принцип партнерського спілкування ( визнання цінності особистості іншої людини, її думок, інтересів).
Реалізація цих принципів сприяє забезпеченню пріоритету психологічних засад при побудові освітніх технологій, спрямованих на гармонійне формування обдарованої особистості, передбачає: по-перше, розвиток як когнітивно-інтелектуальної (пізнавальної), так і духовно-моральної (ціннісно-смислової) сфери особистості; по-друге, своєчасну корекцію та поглиблення її самосвідомості; по-третє, врахування проявів індивідуально-типічної своєрідності кожної особистості [24].
Креативність є активністю дитини, спрямованою на створення нового продукту в не регламентованій жорсткими умовами ситуації. Аналізуючи та оцінюючи особисті якості, здібності молодшого школяра, педагог вживає поняття креативність.
Розвиток у вихованців креативності — важливе педагогічне завдання. Креативним має бути як процес діяльності дошкільників, так і її результат; як процес виховання, так і навчання. 
Креативність розглядається вченими як характеристика творчого потенціалу особистості.
Ми живемо в епоху глобальної перебудови суспільства, переходу освіти до нових креативних технологій виховання і навчання. Такі зміни зумовлюють необхідність самовдосконалення вихователя як фахівця та особистості – його відкритість інноваціям, уміння застосовувати сучасні методи й засоби освіти, сформованість педагогічної рефлексії (здатності розмірковувати, аналізувати своїх вихованців,їхніх батьків, колег). Маємо вчитися активно задіювати особистісний потенціал дітей, формувати в них творче ставлення до життя, розвивати зачатки креативності.
Мотивація креативності складається в ранньому дитинстві, вона пов’язана з переживанням, прийманням власних недоцільних бажань. Мотивація доцільного мислення, яке також формується в дитинстві, передбачає бажання лише реально здійснювати дії. Таким чином, мікро середовище може перешкоджати або сприяти розвитку мотивації, креативності [9]
Становлення творчої особистості, розвиток її креативних здібностей у дітей залежить від гармонійного поєднання природних задатків, вагомих для конкретної дитини, мотивів діяльності та сприятливого розвиваючого середовища. Важливим чинником успіху є також виховання морально-вольових якостей, розвиток емоційної сфери та набуття дошкільниками певних знань, умінь, навичок, які необхідні для прояву творчого потенціалу. Саме знання, уміння та навички – основа розвитку творчої, креативної уяви, фантазії, втілення дитячої творчості.
Як правило, творчі діти – це обдаровані діти, адже важливою характеристикою обдарованості є креативність – здатність до творчості. Психологи розглядають обдарованість як складне психологічне явище, невіддільне від особистості, як наявність здібностей, їх своєрідне поєднання, від якого залежить можливість успішної діяльності.
Обдарована дитина – дитина, яка вирізняється яскравими, очевидними, інколи визначними досягненнями або має внутрішні задатки для таких досягнень у певному виді діяльності [10]. 
Як зазначено у багатьох дослідженнях, обдаровані діти наділені високим творчим потенціалом і високим рівнем розвитку здібностей. Згідно із психологічними дослідженнями основою обдарованості є закладений від народження творчий потенціал, який розвивається упродовж усього життя людини. Він не залежить безпосередньо від рівня розумових здібностей, оскільки діти з високим рівнем інтелектуального розвитку іноді володіють незначним творчим потенціалом.
Обдаровані діти проявляють свої здібності вже в дошкільному віці, про що свідчить швидке оволодіння малюком мовою і великий обсяг його словникового запасу. Вони характеризуються надзвичайною невгамовною пізнавальною активністю, дослідницьким інтересом, постійною вимогою до дорослих давати їм відповіді на численні запитання, здатністю простежувати причинно-наслідкові зв’язки, відмінною пам’яттю, самостійністю і творчістю, підвищеною концентрацією уваги. Уже в 3 роки вони можуть одночасно стежити за двома або декількома об’єктами, у 3-4 роки – вже читають, рахують, багато чим захоплюються, цікавляться географічними картами тощо. Такі діти раніше починають ходити і говорити, вирізняються серед ровесників кращим фізичним розвитком, досить комунікативні, мають різноманітні інтереси, яскраві уподобання, високу пізнавальну активність, зосереджені на пізнанні. Вони здатні до абстрактного мислення, здатні робити свої самостійні судження, надзвичайно кмітливі, а їхні інтереси виходять за межі того, що цікавить їх ровесників [5].
Усі прояви обдарованості є значущими й потрібними для повноти життя як особистості, так і суспільства. О. Савченко зазначає: «У початковій школі розвиток здібностей дітей, їх творче ставлення до виконання різних завдань визначено як передумову всебічного розвитку і виховання, творчого самовираження дитячої особистості» [7].
Таким чином, можна говорити про те, що креативність є особливо складним явищем, якому притаманні власні «закони» функціонування. Це необхідний елемент у розвитку творчих здібностей обдарованих дітей, який потребує особливої уваги.

1.3. Творча уява молодшого школяра у навчальній діяльності – компонент їхньої обдарованості

Успішність засвоєння молодшим школярем тих чи інших знань багато в чому визначається його здатністю до творчого перетворення, комбінування, смислового означення різних компонентів навчального матеріалу, що насамперед пов’язано із функціонуванням його творчої уяви (Л. Балацька, В. Давидов, Г. Костюк, В. Кудрявцев, Е. Телєгіна, Л. Шрагіна).
З позицій суб’єктно-діяльнісної парадигми (А. Брушлинський, С. Рубінштейн,) індивід як унікальний і неповторний суб’єкт у своїй діяльності (в тому числі й навчальній) завжди виступає як суб’єкт творчості. Остання нерозривно пов’язана з уявою (проте, звичайно, не зводиться лише до неї), яка у будь-якого індивід: хоча б мінімальною мірою є перетворювальною, продуктивною, самостійною (А. Брушлинський, Л. Коршунова, С. Рубінштейн). Рефлексивна за своєю істотною характеристикою творча уява розглядається як процес внутрішньої активності суб’єкта зі створення на основі симультанного синтезу даних сприймання та пам’яті при провідній ролі мислення нових образів, пов’язаних із випереджальним відображенням дійсності.
Період відвідування початкової школи характеризується активізацією функції продуктивної уяви та сприяє її подальшому розвитку. Основним напрямком у розвитку дитячої уяви у цей віковий період є її перехід до все більш правильного і повного відображення дійсності на основі відповідних знань.
Психологічною основою формування творчої уяви молодшого школяра є такі види навчальної діяльності, які вимагають оперування просторовими й іншими образами, перетворення, трансформування їх створення нових комбінацій (Г. Костюк) [30].
Вивчення учнями навчальних дисциплін гуманітарного та природничого циклів, розв’язання математичних задач, виконання трудових операцій на уроках праці, формування здатності розуміти малюнок чи музичний твір у її цілісності, особливостях будови на уроках малювання та музики є продуктивними методами розвитку творчої уяви (І. Страхов) [30].
Аналіз психологічної літератури вказує на фрагментарність та суперечливість існуючих точок зору щодо сукупності ознак (критеріїв), на основі яких відбувається оцінка уяви як творчої. Так, високий рівень розвитку уяви дитини пов’язується з можливістю спостерігати образи, що створюються, «мовби збоку» (І. Розет), варіативністю продуктів цієї психічної функції (О. Дьяченко), здатністю продукувати нові, оригінальні образи та їхні комбінації (С. Рубінштейн), легкістю асоціювання, (Е. Пармон), ступенем гнучкості, швидкості імажинативного процесу, деталізації створеного образу, його емоційною забарвленістю (Дж. Гілфорд, Е. Торренс) [30].
Критерії творчої уяви наступні: 
1) метафоричність образу, яка характеризується тим, наскільки суб’єкт в уяві знімає явні або латентні обмеження, розширюючи тим самим можливість вільно оперувати образами, комбінувати їхні елементи, а також відображає результат цього комбінування – образи, в яких збережений смисловий зв’язок із реальністю;
2) розробленість образу – завершеність продукту творчої уяви, у реалізації якої важливу роль відіграють процеси, спрямовані на формування цілісності та структурної адекватності компонентів нового образу, подолання його недоліків, адекватну деталізацію та забезпечення інформативності відповідно до замислу;
3) індивідуалізованість образу, яка обумовлюється сукупністю показників метафоричності та розробленості.
Основними функціями творчої уяви, які актуалізуються в процесі виокремлення суб’єктом навчальної діяльності пізнавального об’єкту та творчого його перетворення є:
•	функція смислоутворення, яка забезпечує породження (наприклад, шляхом актуалізації в образах творчої уяви індивідуального та культурного досвіду) сенсу предметів по відношенню до цілісних ситуацій життєдіяльності молодшого школяра, зумовлюючи розширення смислової основи навчальної діяльності, виникнення спрямованості на самозміни в ній, становлення пізнавальної мотивації;
•	ціле утворювальна (проявляється в процесах цілепокладання (шляхом встановлення внутрішнього смислового зв’язку нових цілей навчальної діяльності з мотиваційно-ціннісною сферою особистості дитини, із значущими для неї відношеннями, її досвідом), яке є початковою ланкою довільної регуляції молодшим школярем власної психічної активності.
Специфікою цілепокладання, в якій виявляється творча природа уяви, є ідеальне передбачення в свідомості суб’єкта тенденцій розвитку об’єкта пізнання, тобто перетворення однієї форми буття (теперішнього) в іншу (майбутнє).
Поряд з вище вказаними функціями творчої уяви існує ще моделююча та перетворювально-евристична.
Функція моделювання виявляється в осмисленому створенні в контексті організації спільних з вчителем та однолітками навчальних дій образів (моделей) предметного матеріалу, змістом яких виступає суперечлива єдність загального та одиничного, необхідного та випадкового.
Перетворювально-евристична ж полягає у включенні об’єкта пізнання в нові діяльнісні контексти, в різнопланових і багаторазових його перетвореннях (створенні нових поєднань і комбінацій), що призводить до відкриття нових, істотних властивостей дійсності. Значну роль під час реалізації цих функцій відіграють інтелектуальні операції абстрагування, узагальнення, аналізу та синтезу, що виявляються в аглютинації, акцентуванні,типізації, схематизації, набуваючи в процесах уяви якісно своєрідних рис;
Регулююча функція творчої уяви проявляється у вигляді здатності дитини молодшого шкільного віку здійснити їй «інтегральний» погляд на себе, побачити «очами узагальненого іншого» те, що вона робить – Дж. Мід [42].
Засноване на роботі творчої уяви рефлексивне оцінювання дитиною себе та своєї діяльності дозволяє їй орієнтуючись на ідеальну представленість у рефлексивному полі позицій інших людей, «змінювати замисли власних дій, контролювати власні наміри, бажання та почуття, формулювати висловлювання, які відповідають конкретній ситуації» [42]. 
Саме завдяки діалогічній за своєю сутністю орієнтації на уявного іншого молодший школяр набуває можливості визначити межу знання і незнання, уміння та невміння, включитись, ураховуючи позицію партнера, до освоєння нових навчальних дій, що є визначальним аспектом оформлення та закріплення досвіду його суб’єктної участі в навчальній діяльності [42].
Це означає що, творча уява молодшого школяра посідає особливе місце у його навчальній діяльності. Продуктивні імажитивні процеси:
•	по-перше, забезпечують набуття пізнавальною мотивацією самозміни особистісного сенсу, зумовлюючи самостійну постановку нових суб’єктивно значущих цілей у навчальній діяльності (функція смисло- та цілеутворення);
•	по-друге, беруть участь у моделюванні та наступному продуктивному перетворенні образного змісту проблемної ситуації (моделююча та перетворювально-евристична функція);
•	по-третє, уможливлюють рефлексивну регуляцію (контроль, оцінку, корекцію) учнем власних дій та вчинків, що зумовлює конструктивну спрямованість навчальної діяльності (регулююча функція).

1.4. Методи, засоби і прийоми розвитку творчих здібностей учнів

У молодшому віці гра є провідною діяльністю, яка сприяє розвитку цілого комплексу творчих якостей особистості. Педагогічні дослідження доводять, що ігри належать до методів активного навчання. 
Сучасні психолого-педагогічних дослідження розглядають гру як джерело творчих сил, розвитку і самореалізації особистості. 
Л. Виготський, Д. Ельконін стверджували, що ігрова діяльність є необхідною формою життєдіяльності кожного індивідуума, пов’язана з періодом формування творчих нахилів особистості [40].
К. Гросс зазначає, що гра – це вправи природних нахилів [40].
Д. Ельконін підкреслює, що гра виступає як засіб пізнання, як засіб розвитку поведінки дитини, її розумових дій та мотиваційно-споживацької сфери [33]. Тобто, гра виконує і навчальну, і виховну, і розвиваючу функції. Беручи до уваги, що суть «педагогічного процесу – єдність процесів навчання, виховання та розвитку на основі цілісності й спільності» [35], ми зробили висновок, що використання ігор в навчально-виховному процесі цілком відповідає завданням цілісного педагогічного процесу школи. 
Гру як метод розвитку творчої активності дітей розглядає Ю. Азаров [46]. Враховуючи інтерес учнів до гри вчені рекомендують впроваджувати у навчально-виховний процес комплекс дидактичних ігор, який сприяє розвитку творчих здібностей учнів:
•	вміння спланувати та організувати свою навчально-пізнавальну діяльність; 
•	наявність творчого інтересу, допитливості;
•	здатність до висування гіпотез, оригінальних ідей;
•	навички виконання різного роду творчих завдань;
•	вміння виділяти найбільш суттєві елементи діяльності;
•	рівень розвиненості уяви, фантазії;
•	здатність класифікувати потрібний матеріал, комбінувати, аналізувати, синтезувати, полемізувати, логічно, альтернативно мислити;вміння знаходити помилки й недоліки; 
•	просторове уявлення; здатність передбачати наслідки власних дій;
•	перенесення загально-трудових навичок у специфічні умови творчої діяльності.
Існують наступні методи розвитку творчих здібностей учнів: стимулювання творчого інтересу передбачають введення цікавих прикладів, дослідів, парадоксальних факторів, розповідей про казкові чи фантастичні передбачення; цікавих аналогій – наприклад, між фізичними явищами, які вивчаються, і природними об’єктами (біоніка); емоційного переживання – створення ефекту здивування, захоплення, недовіри, незвичайності наведеного факту, парадоксальність досліду, грандіозність і несподіваність цифрових даних; відкриття – створення в процесі навчання ситуації проведення наукового експерименту, науково-дослідної роботи. Він стимулює активну дослідницьку діяльність учнів, підвищує їх зацікавленість у навчальному процесі, сприяє активності учнів у засвоєнні навчального матеріалу, стимулює їх інтелектуальну діяльність, закріплює впевненість у своїх можливостях, виховує незалежність поглядів.
Рекомендації вчителям щодо застосування методу відкриття з метою розвитку в учнів дослідницьких здібностей:
•	допомагайте учням діяти незалежно, не давайте прямих інструкцій стосовно того, чим вони мають займатися;
•	не робіть швидких припущень, на основі детального спостереження та оцінки визначайте сильні та слабкі сторони учнів; не покладайтеся на те, що учні вже мають певні базові знання, навички;
•	не стримуйте ініціативи учнів і не робіть за них те, що вони можуть зробити, що можуть навчитися робити самостійно;
•	не поспішайте з винесенням вироку;
•	навчіть учнів досліджувати міжпредметні зв’язки;
•	розвивайте в учнів навички самостійного вирішення проблем, дослідження та аналізу ситуації;
•	використовуйте складні ситуації, які виникають у дітей у школі чи вдома, для застосування набутих навичок у вирішенні проблем;
•	допомагайте дітям навчитися керувати процесом засвоєння знань;
•	підходьте до всього творчо.
Крім того, дослідники пропонують використання методів ситуацій з можливістю вибору, які можуть бути трьох рівнів. Найнижчий – це вибір з двох, далі – створення вчителем різних ситуацій з можливістю вибору, третій рівень – це створення таких умов, коли самі учні перевіряють свій вибір, а вчитель виконує роль помічника; методів підвищення стимулюючого впливу змісту навчального матеріалу. Зміст повинен відповідати вимогам, сформульованим у принципах навчання. Є і спеціальні методи, спрямовані на підвищення стимулюючого впливу змісту; створення ситуації новизни, актуальності, наближення до найважливіших відкриттів у науці й техніці, до досягнень сучасної культури, мистецтва, літератури тощо, особливе значення в стимулюючому впливі змісту відіграють навчальні й навчально-творчі завдання, за допомогою яких педагог створює учням творчу ситуацію, прямо чи опосередковано задає мету, умови та вимоги до навчальної творчої діяльності, в процесі якої учні оволодівають знаннями та навичками, розвивають творчі здібності. 
Шляхи стимулювання творчої активності учнів на уроці:
•	не погоджуйтесь і з відповіддю учня, якщо учень просто констатує факти, вимагайте доказів;
•	ніколи не розв’язуйте дискусію учнів найлегшим способом, тобто повідомивши їм правильну відповідь чи правильний спосіб розв’язання;
•	уважно вислухайте своїх учнів, ловіть кожен вислів чи думку, щоб не пропустити можливість розкрити для них щось нове;
•	постійно пам’ятайте: навчання має спиратися на інтереси, мотиви і бажання учнів;
•	прищеплюйте учням смак до нестандартних розв’язків;
•	ніколи не кажіть учням, що у вас немає часу обговорити їх «безглузді» ідеї;
•	не скупіться на добре слово, доброзичливу усмішку, дружнє заохочення;
•	пам’ятайте, що в процесі навчання не може бути постійної методики чи усталеної програми;
•	повторюйте ці поради постійно, доки вони не стануть частинкою вас самих.
Для розвитку творчого мислення учням потрібно давати не окремі творчі завдання, а їх системи, під час виконання яких в учнів формуються і розвиваються логічні операції:
•	завдання на комбінування систем та їх елементів;
•	завдання на визначення причино-наслідкових зв’язків;
•	завдання на виконання дослідницьких операцій [33].
Однією з головних умов ефективності застосування вище вказаних методів і прийомів розвитку творчих здібностей є створення творчої атмосфери в класі, тобто такої атмосфери, яка позитивно впливає на появу нових, оригінальних ідей. Першою віхою на шляху створення творчої атмосфери є розвиток почуття психологічного захисту в дітей: до думок, які висловлюють учні, потрібно ставитися з повагою. Дитина має впевнитися у власних силах продукувати оригінальні ідеї. Без такої впевненості дитяча думка завжди буде скутою, а отже, втрачатиме оригінальність. Вчитель має спланувати навчальний процес, щоб учні могли висловлювати свої думки про прочитане, побачене, почуте, зроблене тощо. 
Творча атмосфера в класі – це феномен, який зароджується і розвивається всередині класного колективу. Творча атмосфера в класі певною мірою забезпечується наданням учням широких можливостей запитувати. Вчитель, як і в умовах традиційної навчальної технології, широко використовує запитання, але вони мають бути дивергентного, а не конвергентного характеру. Творча атмосфера в класі - це інструктивний стиль спілкування з учнями.
Стимулюючи творчу активність учнів, треба пам’ятати, що здібності, зокрема творчі, можуть розвиватися нерівномірно. Часом тимчасове припинення їх розвитку розуміють як досягнення певного рівня або як відсутність здібностей. Причинами «застою» можуть бути: перевтомлення, відсутність умов для утворення та удосконалення необхідних якостей особистості, труднощі, що виникають внаслідок прогалин у знаннях, відсутність інтересу тощо. При своєчасному з’ясуванні причин та їх усуненні створюються сприятливі умови для досягнення нового, більш високого рівня розвитку творчих здібностей. При цьому вимоги, що ставляться до школярів, повинні відповідати їх можливостям, тобто бути складними, але водночас такими, які можна виконати. Якщо вимоги занадто високі, у дитини починає визрівати постійне незадоволення собою, боязнь зробити не так і, як наслідок, відсутність бажання щось робити. Занижені вимоги привчають дитину до того, що все дається легко, без зусиль, а це, у свою чергу, веде до невміння долати труднощі, гальмує розвиток особистості [51].
Ефективність розвитку творчих здібностей молодших школярів в процесі навчальної діяльності забезпечує сукупність певних загально-педагогічних і дидактичних умов. Загально-педагогічні умови розповсюджуються на весь навчально-виховний процес і можуть підвищити ефективність творчого розвитку учнів у будь-якій педагогічній системі. Дотримання дидактичних умов передбачено лише у навчальному процесі, оскільки вони є змістовою характеристикою компонентів, які утворюють локальну систему навчання, спрямовану на розвиток творчих здібностей у процесі навчальної діяльності.
З метою виявлення педагогічних умов розвитку творчих здібностей молодших школярів у процесі навчання, повинні враховуватися індивідуально типологічні, когнітивно-пізнавальні, емоційно-вольові, потребово-мотиваційні, екзистенційні і дієво-практичні компоненти творчих здібностей особистості; психологічні передумови розвитку творчих здібностей молодших школярів; теоретичні і методичні набутки сучасних педагогічних досліджень у сфері розвитку творчих здібностей дітей; творчо-розвивальний потенціал навчальної діяльності; можливості змісту усіх навчальних предметів для творчого розвитку учнів початкової школи.
Серед загально-педагогічних умов розвитку творчих здібностей молодших школярів у процесі навчання можна виокремити наступні:
1)	Педагогічне стимулювання розвитку творчих здібностей на основі особистісно-зорієнтованого характеру взаємодії учителя з учнями. 
Необхідність реалізації цієї умови продиктована сучасними суспільними пріоритетами. Тенденції особистісної орієнтації розвитку системи освіти підкріплені результатами досліджень сучасних вітчизняних психологів (Г. Балл, Г. Костюк, С. Максименко, В. Рибалка, В. Семиченко та ін.) і педагогів (І. Бех, І. Зязюн, В. Кремень, О. Пєхота, С. Сисоєва та ін.). Особистісно-зорієнтована взаємодія учителя та учня передбачає вибір характеристик навчання і виховання як спілкування, в якому не існує різкої полярності позицій учня й учителя, перетворення навчально-виховного процесу на взаємодію. Це сприяє стимулюванню активності, самостійності, ініціативи дітей, поєднанню творчої свободи і спрямування діяльності учнів, емоційності та виразності спілкування з проявами поваги і доброзичливості учасників педагогічного процесу.
2)	Застосування психолого-педагогічних технологій, що забезпечують самостійну активність учнів у процесі творчої діяльності (виконання цієї умови має гарантувати позитивну мотивацію творчої діяльності молодших школярів і надавати дієвий арсенал психолого-педагогічних стимулів, які спрямовуватимуть активність учнів у необхідному напрямі.
Такі психолого-педагогічні технології повинні враховувати особливості молодшого шкільного віку, забезпечувати оптимальні умови для самовираження учнів, спиратися на особистісно-значущий для учнів матеріал, залучати їхні емоції до процесу творчості, спонукати учнів у процесі творчої діяльності відображати свій чуттєвий досвід у повному обсязі, надавати можливість самостійно творити);
3)	Системність навчальної роботи з учнями в умовах творчо-розвивального середовища.
У повсякденному житті знання, які використовуються, тісно переплітаються одне з одним, утворюючи єдину систему. Тому учень повинен бачити предмет чи явище системно: в єдності зі зв’язками, в які він вступає. Максимально позитивні, сприятливі умови для розвитку дитячої творчості, в тому числі й навчальної, для виховання творчої особистості створює розвивальне середовище (Л. Артемова, Л. Божович, О. Дяченко, О. Кононко, В. Кудрявцев, С. Кулачківська, А. Петровський та ін.) [46].
С. Русова наголошує, що «увага до здібностей кожного окремого учня сприяє формуванню у них впевненості у своїх силах, розвиває пізнавальні інтереси» [2]. Кожна людина повинна мати умови для самореалізації, які відповідають її потребам, інтересам, нахилам, рівню розвитку. Саме тому учителям, соціальним педагогам важливо своєчасно виявити нахили кожної дитини, її інтереси та уподобання; з’ясувати, причини відставання учня, розробити та дати йому спеціальні завдання, перевірити їх виконання та зробити висновки; приділяти спеціальну увагу талановитим учням, допомагаючи їм розвинути свої здібності.
Отже, завдання розвитку творчих здібностей учнів висуває певні вимоги до особливостей організації та проведення занять вчителями. Це означає, що мають використовуватись не традиційні методи, вправи і прийоми роботи з такими дітьми, які б відповідали їх потребам та можливостям.

Висновки до першого розділу.
Аналіз соціально-педагогічної та психологічної літератури дозволив зробити висновок, що існує ціла низка підходів до визначення сутності понять «творчість», «творчі здібності», «обдарованість», «творча обдарованість». В рамках психометричного (А. Біне, Ф. Гальтон, Т. Сімон, М. Терман та ін.) та креативного (Дж. Гілфорд, Е. Торренс та ін.) підходів обдарованість ототожнюється з окремими характеристиками індивіда – інтелектуальними чи креативними. Особистісний підхід (Д. Богоявленська, Н. Лейтес, А. Маслоу, О. Яковлєва та ін.) збагачує уявлення про обдарованість характерологічними, мотиваційними, емоційними та іншими особистісними якостями, що притаманні обдарованим людям. Згідно з діяльнісним підходом (Б. Ананьєв, О. Леонтьєв, С. Рубінштейн, Б. Теплов та ін.) розглядається як загальна обдарованість, так і спеціальна, що відображає специфічні характеристики певного виду діяльності. Як складна інтеграційна цілісність обдарованість трактується в рамках системного підходу (Б. Ломов, В. Моляко, Я. Пономарьов, Р. Пономарьова-Семенова та ін.), який постулює існування множинності типів обдарованості. 
Узагальнюючи існуючі підходи до визначення сутності поняття «творча обдарованість», можна зробити висновок, що це індивідуальний творчий мотиваційний і соціальний потенціал особистості, що дозволяє отримати їй високі результати в одній (або більше) із таких сфер: інтелект, творчість, соціальна компетентність, художні, психологічні та біологічні можливості.
Для молодшого школяра в навчальному процесі вона передбачає наявність у нього здібностей, мотивів, знань і умінь, завдяки яким створюється продукт, що відрізняється новизною, оригінальністю, унікальністю. Вивчення цих властивостей особистості виявило важливу роль уяви, інтуїції, неусвідомлюваних компонентів розумової активності, а також потреби особистості в самоактуалізації, в розкритті і розширенні своїх творчих можливостей. 
Творчі здібності учня – це синтез якостей особистості, що характеризують ступінь їх відповідності вимогам певної навчально-творчої діяльності і обумовлюють рівень її результативності.
За В. Андрєєвим рушійною силою розвитку творчих здібностей особистості є протиріччя: соціально-педагогічні, власне педагогічні, психологічні або особистісні.
Показники творчих здібностей, на думку І. Барташнікової, являють собою: швидкість і гнучкість думки, допитливість, оригінальність, точність і сміливість. Вони можуть бути вродженими або розвиватися протягом життя. З цього приводу Е. Торренс, творець системи вимірювання творчих здібностей, відзначав, що успадкований потенціал не є найважливішим показником майбутньої творчої продуктивності.
Важливого значення у формуванні, розвитку творчих здібностей та творчо обдарованої особистості має креативність і творча уява.
Креативність – складне явище і водночас важлива складова розвитку творчих здібностей обдарованих дітей, якій притаманні власні «закони» функціонування. Саме тому вона і потребує особливої уваги з боку соціального педагога та вчителів, які повинні враховувати її формуючі фактори під час планування, організації соціально-педагогічної і розвиваючої роботи. Важливим є і додержання основних принципів креативності творчо обдарованих дітей в навчально-виховному процесі школи.
Не менш істотну роль у навчальній діяльності молодшого школяра відіграє також і творча уява, яка виконує такі функції: смисло- та цілеутворення, моделюючу, перетворювально-евристичну, регулюючу. Розвиток креативності і творчої уяви нетрадиційними, а саме інноваційними методами, прийомами формування творчих здібностей дітей молодшого шкільного віку мають стати одним із головних завдань спеціалістів. 
У молодшому віці гра є провідною діяльністю, яка сприяє розвитку цілого комплексу творчих якостей особистості, тому вона має бути в арсеналі активних методів роботи соціального педагога з обдарованими дітьми. Крім того, слід включити і такі прийоми, як стимулювання творчого інтересу, цікавих аналогій, емоційного переживання, відкриття, ситуацій з можливістю вибору, підвищення стимулюючого впливу змісту навчального матеріалу, систем творчих завдань. Особливого значення необхідно приділити комплексу тренінгових занять, мета яких – формування та розвиток практичних навичок їх учасників, що позитивно впливають на закріплення і збагачення здобутих знань, пробуджують інтерес до пізнавальної та творчої діяльності.
Аналіз теоретичних, пошук та розробка практичних аспектів роботи соціального педагога з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку має свої специфічні особливості. Тому є необхідність у вдосконаленні інструментарію соціально-педагогічного впливу, методики організації такого навчально-виховного процесу, який був би спрямований на формування, розвиток природних здібностей і сприяв більшій активності, ініціативності та самореалізації учнів. 

РОЗДІЛ 2
ОСОБЛИВОСТІ РОБОТИ СОЦІАЛЬНОГО ПЕДАГОГА З ТВОРЧО ОБДАРОВАНИМИ ДІТЬМИ МОЛОДШОГО ШКІЛЬНОГО ВІКУ

2.1. Діагностика сформованості творчих здібностей обдарованих учнів 

Експериментальне дослідження проводилося у Запорізькій загальноосвітній школі в два етапи: перший – констатувальний, другий – формувальний. В експерименті брало учать 72 дитини. Кількість хлопчиків налічувала 38 осіб, а дівчаток – 34. 
На констатувальному етапі нашого дослідження необхідно було виявити вихідний рівень розвитку креативності (дивергентного мислення) як однієї із складових творчо обдарованих дітей молодшого шкільного віку. Для цього проводився «Короткий тест творчого мислення» за методикою П. Торренса.
Оцінка рівня дивергентного мислення здійснювалась за наступними показниками: 
•	швидкість (продуктивність);
•	гнучкість (здатність знаходити різноманітні ідеї);
•	оригінальність (нестандартність виконання);
•	розробленість.
За результатами тестування дійшли висновку, що ніхто з досліджуваних хлопчиків (таблиця 2.1.) та дівчаток (таблиця 2.2.) не має високого рівня сформованості всіх критеріїв креативності. 
У 34 % осіб чоловічої статі виявлено низький рівень креативності і лише у 66 % вони наближені до норми (середнього рівня показників для учнів 3-х класів).
Дещо інша ситуація з дівчатками. Жодна учениця не вийшла на середній рівень розвитку показників за 4 критеріями дивергентного мислення. Однак, більша половина опитаних 59% близькі до норми; 41% мають низький рівень. 
Таблиця 2.1
Оціночна таблиця показників та рівня креативності серед хлопчиків
Показники
креативності	Рівні креативності	
	Високий	Середній	Низький	
Швидкість	0	14,3%	9,2%	
Гнучкість	0	9,7%	8,5%	
Розробленість	0	12,6%	4,1%	
Оригінальність	0	29,4%	12,2%	

Ряд дослідників проблеми обдарованості стверджує, що є 2 типи людей: високотворчі (креативні) і низькотворчі. Тобто, кожен володіє творчими здібностями (за винятком психічно хворих), проте рівень творчих здібностей різний, що ми і помітили в ході аналізу отриманих результатів серед учнів молодшого шкільного віку. Зазначимо ще й той факт, що саме серед хлопчиків спостерігається більша кількість представників, які мають показники креативності ближчі до середньої норми. 
Таблиця 2.2.
Оціночна таблиця показників та рівня креативності серед дівчаток 
Показники
креативності	Рівні креативності	
	Високий	Середній	Низький	
Швидкість.	0	12,3%	9,6%	
Гнучкість.	0	11,2%	13,9%	
Розробленість.	0	18,8%	   7,3%	
Оригінальність	0	16,7%	10,2%	

За отриманими даними констатувального експерименту необхідно зробити висновок, що креативність творчо обдарованих дітей 3-х класів не досягає навіть норми її розвитку в даний віковий період, більше того кількість молодших школярів із низьким рівнем розвитку дивергентного мислення складає четверту частину серед хлопців і майже половину опитаних дівчат.
Не менш важливою процедурою виявлення творчих здібностей обдарованих дітей у школі є опитування вчителів і батьків. Головна проблема, яка виникає при цій процедурі, складається, як це не дивно звучить, в загально-прийнятості, побутовій поширеності поняття «творчі здібності». 
Однак, в ході нашого наступного дослідження ми використали максимально просту й об’єктивну процедуру експертного оцінювання учителів щодо виявлення рівня творчих здібностей їхніх вихованців (див. Додаток А).
Із всієї шкільної паралелі 3-х класів було обрано групу експертів загальною кількістю 10 чоловік до якої входили класні керівники та вчителі-предметники, які викладають в даних класах.
Вчителям було подано список учнів і навпроти кожного прізвища знаходилась десятибальна шкала для оцінювання розвитку творчих здібностей (оцінка в 1 бал відповідає відсутності цих якостей в дитини, 2 – дуже рідкому прояву,...5 – середньому рівню творчої активності... і. т.д.) 
Оцінка 10 балів означала максимальний прояв якостей креативності в учня. Вони мали поставити значок (галочку, хрестик і т.п.) в тому місці оцінної шкали, що, на їх думку, відповідає рівню вираженості творчих здібностей у конкретного учня. 
Аналізуючи отримані результати всіх трьох початкових класів, в ході опитування групи експертів (учителів, класоводів) щодо наявності в учнів творчих здібностей, ми дійшли такого висновку, що високий рівень володіння творчим потенціалом притаманний 6%; середньому – 37%; низькому рівню – 57% респондентів. 
Цікавими виявилися і результати опитування батьків учнів 3-х класів за методикою Д. Люїса «Чи допомагаєте Ви своїй дитині стати обдарованою?». 
Ситуація відносно участі та допомоги батьків власним дітям стати більш творчими особистостями серед трьох класів наступна: максимально високого рівня – при якому стимулювання здорового розумового розвитку поступово перетворюється на так званий «парниковий ефект» або занадто опікають свою дитину – не спостерігали; 51% позитивно ставиться до дитини, розвивають її самостійність, цікавляться захопленнями, вміють заохотити – мають середній/загалом сприятливий рівень; 13% визначають своє відношення до дитини як оптимальний/вищий за середній рівень, які досить тактовно й терпляче ставляться до її надмірної активності, стимулюють проблемність мислення, розвивають самостійність і незалежність, багато часу проводять разом; нижче за середній/помірно-сприятливий притаманний 34% батьків, які підтримують дитину, цікавляться її проблемами, проводять з нею вільний час, але швидше за все не регулярно, від випадку до випадку; 2% складає мінімальний рівень.

2.2 Соціально-педагогічний тренінг як метод розвитку творчої обдарованості молодших школярів

Оскільки гра та навчальна діяльність є провідними у роботі з молодшими школярами, то для підвищення показників рівня сформованості креативності ми застосували комплекс тренінгових занять з розвитку творчих здібностей, який містив необхідну кількість ігрових вправ та завдань.
Тренінг (навчальна гра) за визначенням А. Ситникова [13] є синтетичною антропотехнікою, яка поєдную в собі навчальну та ігрову діяльність, що відбувається в умовах моделювання різних рольових ситуацій. Тому його можна вважати дієвим засобом формування і подальшого розвитку креативності мислення, різних видів пам’яті, уяви, фантазії та уваги.
Як правило,тренінгові заняття у груповій соціально-педагогічній роботі мають на меті формування та розвиток практичних навичок їх учасників. Водночас вони позитивно впливають на закріплення і збагачення здобутих знань, пробуджують інтерес до пізнавальної та творчої діяльності. Організація тренінгової роботи ґрунтується на партиципаторному (від лат. – участь, причетність) впливі на її членів, тобто на методиці співучасті [30].
Мета тренінгу: розвиток творчих здібностей, креативності мислення, різних видів пам’яті, уяви, фантазії, уваги.
Завдання соціально-педагогічного тренінгу:
1.	 Розвивати творчі здібності учнів, самостійність.
2.	 Розвивати креативність мислення: оригінальність, продуктивність, гнучкість.
3.	Розвивати операції мислення: аналіз, синтез, порівняння, узагальнення.
4.	Розвивати уяву, увагу, пам’ять.
5.	Розширити словниковий запас учнів.
6.	Формувати адекватну самооцінку.
7.	Формувати позитивне ставлення до своєї роботи та роботи інших членів групи.
8.	Виховувати інтерес до придбання нових знань, розвитку своїх умінь та навичок.
Очікувані результати від впровадження: 
1) більш високий (порівняно з результатами вступного діагностування) рівень розвитку творчих здібностей, а саме продуктивності, гнучкості, оригінальності мислення; 
2) зростання інтересу дітей до творчої діяльності.
Критерії комплектування груп: на основі проведеної діагностичної роботи з метою вивчення рівня сформованості творчих здібностей учнів за методикою П. Торренса, до занять запрошувались діти для зміни показників в кращу сторону та учні, які виявили бажання працювати в групі (від 8 до 12 осіб).
Ефективність соціально-педагогічного тренінгу забезпечується дотриманням таких умов: 
•	соціальний педагог організовує заняття, учасники якого самостійно здобувають знання, опановують навички. Тому курс має бути зручним та простим, а матеріали – доступними для використання;
•	 наявність належної мотивації учасників групової роботи, усвідомлення корисності знань, навичок, над здобуттям яких їм доведеться працювати. Проблеми які розглядаються на заняттях, мають відповідати їх нагальним потребам;
•	тренінг має бути цікавим, спиратися на емоції учасників. Тому в кінці заняття доречними будуть запитання: «Що ви відчували під час заняття?», «Чого ви навчилися сьогодні?»;
•	навчений процес повинен включати інтерактивні методи, дискусії. Учасників занять слід заохочувати до обміну досвідом, обговорення особистих і навчальних проблем. Сприяти в цьому можуть запитання, групові дискусії, тематика рольової гри;
•	 формулюючи тему для обговорення, дискусії, даючи завдання індивідуальної чи групової роботи, необхідно переконатися, що учні правильно зрозуміли їх [30].
Принципи роботи з формування творчого мислення:
1.	Створення безпечного психологічного простору.
2.	Відношення до дітей, ніби вони мають ті якості, які потрібно розвинути.
3.	Безоцінне ставлення до результатів роботи дітей.
4.	Не говорити дитині «У тебе не виходить», «Погано», «Не так».
5.	Розвиток самооцінки своїх вмінь: «А як ти думаєш?», «А тобі подобається?
6.	Не порівнювати з іншими, а тільки з собою.
Практичні методи розвитку творчого мислення школярів: метод образного бачення – емоційно-образне дослідження об’єкта; метод символічного бачення – полягає у пошуку учнем зв’язків між об’єктом і його символом; метод придумування – це спосіб створення невідомого учням раніше продукту в результаті їхніх розумових дій.
Тренінг реалізувався за допомогою таких прийомів:
а) заміщення рис одного об’єкта рисами іншого з метою створення нового об’єкта;
б) знаходження властивостей об’єкта в новому середовищі;
в) зміна елемента об’єкта і опис властивостей нового, зміненого об’єкта.
Метод «Якби...». Учням пропонується скласти опис або намалювати картину про те, що відбудеться, якщо в світі щось зміниться.
Метод гіперболізування – збільшується або зменшується об’єкт пізнання, його окремі частини або якості.
Метод аглютинації – учням пропонують з’єднати якості, що в реальності не поєднуються.
Метод емпатії означає «переймання» людини станом іншого об’єкта.
Структура тренінгових занять, де вправи обиралися з урахуванням стану групи: одні дозволяли активізувати дітей, підняти їх настрій; інші навпаки, були спрямовані на зняття емоційної напруги, допомогла обдарованій дитині вільно проявити свої особливості, розвинути повною мірою свої здібності.
Обов’язковим при проведенні занять стало дотримання умов безцінного ставлення, прийняття та підтримки [7].

2.3. Аналіз результатів проведеного експерименту

Мета формувального експерименту полягала у перевірці ефективності застосування соціально-педагогічного тренінгу як одного з найбільш ефективних методів розвитку творчої обдарованості.
Результати від впровадження соціально-педагогічного тренінгу (формуючого етапу соціально-педагогічного експерименту) наступні: відбулись очевидні зміни в якісному складі обох статей, хоча знову ж таки присутній нульовий відсоток високого рівня розвитку креативності. Рівень вираженості дивергентного мислення після застосування тренінгових занять у хлопчиків молодшого шкільного віку піднявся від 1 бала до 5 балів за всіма чотирма показниками, що становить вже 75% учнів із середнім рівнем за рахунок зменшення кількості респондентів з низьким рівнем до 25%.
Більш детальні результати за окремими показниками креативності представлені в таблицях 2.3. та 2.4.
Таблиця 2.3
Досягнуті показники і рівні креативності серед хлопчиків
Показники
креативності	Рівні креативності	
	Високий	Середній	Низький	
	1 зріз	2 зріз	1 зріз	2 зріз	1 зріз	2 зріз	
Швидкість.	0	0	14,3%	13,3%	9,2%	6,0%	
Гнучкість.	0	0	9,7%	15,8%	8,5%	4,5%	
Оригінальність.	0	0	12,6%	13,8%	4,1%	8,0%	
Розробленість.	0	0	29,4%	32,1%	12,2%	6,5%	

Ситуація також змінилась і у представників жіночої статі Так, вже 68% мають середній рівень за показниками оригінальності, розробленості, гнучкості та швидкості. Зменшився відсоток учениць, які мали низький рівень із здатності знаходити різноманітні ідеї та нестандартності виконання завдань. Тепер це 32 %. Зазначимо, що різниця становить 9% всіх істотних змін, що відбулися у порівнянні з першим констатувальним етапом. 
Таблиця 2.4. 
Досягнуті показники і рівні креативності серед дівчаток
Показники
креативності	Рівні креативності	
	Високий	Середній	Низький	
	1 зріз	2 зріз	1 зріз	2 зріз	1 зріз	2 зріз	
Швидкість.	0	0	12,5%	13,7%	9,5%	11,2%	
Гнучкість.	0	0	11,2%	14,3%	13,9%	9,5%	
Оригінальність.	0	0	18,8%	21,6%	7,3%	4,6%	
Розробленість.	0	0	16,7%	18,4%	10,2%	6,7%	

Таким чином, проведене нами дослідження свідчить, що система тренінгових занять значно сприяє формуванню креативності молодших школярів. Соціально-педагогічний тренінг як метод розвитку творчої обдарованості молодшого школяра має всі підстави бути названим успішним та дієвим.

2.4. Методичні рекомендації соціальним педагогам, вчителям, батькам щодо виховання та навчання обдарованих дітей

На основі одержаних результатів констатувального і формувального етапів експериментального дослідження, ми пропонуємо такі методичні рекомендації батькам щодо виховання та навчання творчо обдарованих дітей молодшого шкільного віку: 
1.	Підтримуйте здібності дитини до творчості. Проявляйте співчуття до ранніх невдач. Уникайте несхвальної оцінки творчих спроб дитини.
2.	Будьте терплячими до дивних ідей, поважайте цікавість, запитання дитини. Намагайтеся відповідати на всі запитання, навіть якщо ви вважаєте їх дивними.
3.	Час від часу залишайте дитину на самоті, дозволяйте їй, якщо вона того бажає, займатися своїми справами. Зайвий контроль може ускладнити творчість.
4.	Допомагайте долати сумнів та розчарування, коли дитина лишається одна в процесі незрозумілого однолітками творчого пошуку. Нехай вона збереже творчий імпульс, знаходить нагороду в собі й менше хвилюється про своє визнання оточенням. Воно, може й не швидко, але прийде.
5.	Поясніть, що на багато запитань не завжди можна відповісти однозначно. Для цього потрібен час і терпіння. Дитина має навчитися жити в інтелектуальному напруженні.
6.	Допомагайте дитині цінити в собі творчу особистість. Однак її поведінка не повинна виходити за межі дозволеного.
7.	Знаходьте слова підтримки для нових творчих починань дитини, уникайте критики першого досвіду, яким би невдалим він не був. Виявляйте симпатію, теплоту: дитина прагне творити не лише для себе, але й для того, хто її любить.
8.	Допомагайте дитині стати «розумним авантюристом», інколи покладатися в пізнанні на ризик та інтуїцію.
9.	Підтримуйте необхідну для творчості атмосферу, допомагаючи дитині уникнути суспільного несхвалення, долати негативну оцінку однолітків.
Поради соціальним педагогам та учителям обдарованих дітей:
1.	Постійно працюйте над вихованням почуттів дітей, особливо обдарованих — вразливих і чутливих до всього, що стосується їхнього «Я».
2.	Допомагайте здібним дітям виробити адекватну «Я» – концепцію й самооцінку, розвивайте в них емпатію.
3.	Забезпечуйте сприятливу емоційну атмосферу, адже дитина набуває емоційного досвіду, взаємодіючи з людьми.
4.	Дотримуйтеся порядку й дисципліни: творчо обдаровані діти, як і всі інші, мають знати межу допустимої поведінки.
5.	Скеровуйте енергію і творчість обдарованих дітей у потрібне русло, щоб їх праця приносила користь.
6.	У роботі з обдарованими дітьми використовуйте дослідницький метод, це активізує їхню роботу.
7.	Розвивайте здібності дітей, широко використовуйте метод самостійного набуття знань.
8.	Привчайте творчо обдарованих дітей працювати разом, це допоможе їм адаптуватися до соціальних умов.
9.	Заохочуйте дітей – це стимулює їх.
10.	 Тісно співпрацюйте з батьками творчо обдарованих дітей.
11.	 Не забувайте про індивідуальний підхід та застосування диференційованих завдань творчого характеру [13].

Висновки до другого розділу.
Дослідно-експериментальна робота соціального педагога з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку здійснювалася таким чином: на констатувальному етапі було встановлено вихідний рівень розвитку креативності (дивергентного мислення) як однієї із складових творчих здібностей. Діагностичні вимірювання проводились за методикою П. Торренса «Короткий тест творчого мислення». На формувальному етапі експериментальної роботи відбулося застосування розробленого комплексу тренінгових занять з розвитку творчих здібностей (фантазії, мислення, уяви, різних видів пам’яті, уваги, інтуїції, натхнення) та перевірка їх ефективності.
Програма діагностики розвитку творчих здібностей молодшого школяра передбачала окрім цілісної оцінки даного утворення, їх основних складових і опитування найближчого оточення (батьків) та класоводів. Адже саме воно, на думку Л. Єрмолаєва-Томіліної, є визначальним у розвитку здібностей в процесі засвоєння дитиною суспільного досвіду, її виховання й навчання. В рамках соціально-педагогічного дослідження були використані такі методи як: спостереження, тестування, експертне опитування вчителів щодо оцінювання рівня творчих здібностей їхніх вихованців, анкетування на констатувальному етапі нашого експерименту за методикою Д. Люїса «Чи допомагаєте Ви своїй дитині стати обдарованою?», опис та статистична обробка одержаних результатів.
Реалізація даної програми дозволила сформувати експериментальну групу дітей 3-х класів та їх батьки, 10 респондентів (вчителі-предметники).
При планування експерименту враховувалися теоретичні засади та організаційно-педагогічні умови й особливості розвитку творчих здібностей дітей молодшого шкільного віку (дивергентного мислення, уяви), що визначені у першому розділі дипломної роботи. 
В основу експерименту покладено ідею організації системи залучення учнів до ігрової та навчальної діяльності. Метою даного дослідження було сформувати у соціальних педагогів, учителів та батьків більш чітке, цілісне уявлення про зміст, особливості розвитку творчих здібностей молодших учнів, їх основні складові (креативність та уяву), вміння і навички діагностики, ефективні методи, прийоми та шляхи розвитку цих здібностей. 
Порівняння результатів по завершенню експерименту з даними, одержаними на початку експерименту, засвідчили про якісне підвищення рівня розвитку дивергентного мислення. 
Зокрема в експериментальній групі кількість учнів молодшого шкільного віку з низьким рівнем розвитку креативності зменшилась, а з середнім за час експерименту збільшилась. Динаміка зростання кількості студентів з середнім рівнем сформованості складової творчих здібностей була помічена майже в усіх учасниках дослідження. 
Якщо за результатами констатувального етапу учні, які мали низький рівень розвитку креативності було 34% (хлопці), а 41% (дівчата), то на формувальному етапі – 25% серед респондентів чоловічої статі і 32% жіночої. Кількість школярів із середнім рівнем розвитку дивергентного мислення серед хлопців складала 66%, дівчат – 59%, то за результатами повторної перевірки у хлопців це вже 75%, у дівчат – 68%. Різниця складає – 9%. 
Підведення загальних підсумків дослідно-експериментальної роботи, порівняння даних, одержаних на початку експерименту і по його завершенні, підтвердили якісне зростання основних показників креативності. 
Таким чином, експериментальна робота мала позитивний характер, підтвердила ефективність застосованого комплексу тренінгових занять з розвитку творчих здібностей дітей молодшого шкільного віку в корекційному та начально-виховному процесі, який здійснює соціальний педагог в рамках своїх посадових обов’язків.
Отже, проведене дослідження дає можливість на якісно новому рівні вирішувати питання формування та розвитку творчих здібностей творчо обдарованих школярів молодшого віку.

ВИСНОВКИ

Аналіз соціально-педагогічної та психологічної літератури дозволив зробити такі висновки:
Існує ціла низка підходів до визначення сутності понять «творчість», «творчі здібності», «обдарованість», «творча обдарованість». Однак, узагальнюючи їх, тлумачення змісту поняття «творча обдарованість» буде трактуватися як індивідуальний творчий мотиваційний і соціальний потенціал особистості, що дозволяє отримати їй високі результати в одній (або більше) із таких сфер: інтелект, творчість, соціальна компетентність тощо. 
Обдарована дитина – дитина, у якої рівень здібностей значно відрізняється від середнього, соціально-педагогічна служба будь-якого закладу, де вона присутня, повинна допомогти у переорієнтації її репродуктивного мислення на творче індивідуальне конструювання.
Для обдарованих особистостей важливим є творча самореалізація. Молодший шкільний вік – найбільш сприятливий період розвитку творчих здібностей учнів. Саме в цьому віці відбувається стрімкий розвиток процесів мислення та уяви. В роботі з розвитку творчих здібностей доцільно в процесі навчання користуватися прийомами синтезування образів уяви, ознайомлення зі стратегіями творчого (креативного) мислення, розвитку сенсорних здібностей та формування мовленнєвих умінь. 
Важливого значення у формуванні, розвитку творчих здібностей та творчо обдарованої особистості має і креативність, окрім творчої уяви. Адже це складне явище, якому притаманні власні «закони» функціонування. Воно потребує особливої уваги з боку соціального педагога та учителів, які повинні враховувати його формуючі фактори під час планування, організації соціально-педагогічної і розвиваючої роботи.
Додержання основних принципів креативності творчо обдарованих дітей в навчально-виховному процесі школи сприяє розвитку пізнавальної та духовно-моральної сфери особистості; своєчасній корекції та поглибленню її самосвідомості; врахуванню проявів індивідуально-типічної своєрідності кожної дитини.
Розвиток дивергентного мислення і творчої уяви саме інноваційними активними методами, прийомами формування творчих здібностей дітей молодшого шкільного віку мають стати одним із головних завдань спеціалістів.
Обов’язковим є і соціально-психологічний та соціально-педагогічний супровід під час всього періоду навчання (індивідуальна та групова психодіагностика, психолого-розвиваюча робота (тренінги, ігри, бесіди), консультування, лонгетюдне спостереження, тісна співпраця з класоводами, батьками та рідними).
Нами були визначено наступні особливості, пов’язані з професійною діяльністю соціального педагога в загальноосвітньому навчальному закладі з творчо обдарованими дітьми молодшого шкільного віку:
1.	Він повинен бути фахівцем не тільки в області теорії з проблем творчої обдарованості, але і практики – технологій та методик застосування соціально-педагогічного супроводу.
2.	Соціальний педагог працюючи з такою категорією дітей повинен використовувати елементи діагностичної, психотерапевтичної, психокорекційної, психолого-розвиваючої та консультативної роботи.
3.	Сприяти формуванню та розвитку навичок продуктивної навчальної діяльності.
4.	Здійснювати соціально-психологічне та соціально-педагогічне навчання дитини, яке має бути спрямованим на розширення діапазону її поведінкових реакцій, корекцію усталених форм поведінки. Суттєве значення має також робота з усвідомлення нею своєї обдарованості та її близького оточення.
5.	Всі зусилля мають бути спрямовані на тісну співпрацю з близьким оточенням та педагогами творчо обдарованих дітей за різними напрямами.
На нашу думку, ефективність процесу формування та розвитку творчих здібностей молодшого школяра залежить від реалізації комплексу визначених нами головних умов організації соціально-педагогічної роботи та навчально-виховного процесу, а саме:
•	удосконалення інструментарію соціально-педагогічного впливу, методики організації такого навчально-виховного процесу, який був би спрямований на формування, розвиток природних здібностей і сприяв більшій активності, ініціативності та самореалізації учнів;
•	залучення учнів до тих видів діяльності, які мають найбільший вплив на формування і розвиток складових творчої обдарованості, на становлення й утвердження їх внутрішнього «Я»;
•	створення сприятливого соціального, педагогічного, соціально-педагогічного та психологічного середовища, що сприятиме прогресу їх творчих здібностей.
На основі дослідно-експериментальної роботи, яка складалася з 2-х етапів також виокремлено певні результати та підсумки.
Завданням констатувального етапу було встановлення вихідного рівня розвитку креативності дітей молодшого шкільного віку як однієї із складових творчих здібностей, оцінка основних показників, умов, що необхідні для їх успішного та нормального процесу формування і опитування батьків та класоводів. 
В рамках соціально-педагогічного дослідження використано спостереження, тестування, експертне опитування учителів щодо оцінювання рівня творчих здібностей їхніх вихованців, анкетування за методикою Д. Люїса «Чи допомагаєте Ви своїй дитині стати обдарованою?», опис та статистична обробка одержаних результатів.
Формувальний етап експериментальної роботи передбачав застосування розробленого комплексу тренінгових занять з розвитку творчих здібностей (фантазії, мислення, уяви, різних видів пам’яті, уваги, інтуїції, натхнення) та перевірку його ефективності. Основа якого – ідея організації системи залучення учнів до ігрової та навчальної діяльності в рамках соціально-педагогічного тренінгу.
Підведення загальних підсумків дослідно-експериментальної роботи, порівняння даних, одержаних на початку експерименту і по його завершенні, підтвердили якісне зростання основних показників дивергентного мислення. Ця різниця складає – 9% серед респондентів обох статей.
Отже, ми маємо всі підстави стверджувати, що ефективність розвитку креативності залежить від постійного застосування завдань, продуктивного характеру, які об’єднані, структуровані та логічно побудовані в межах соціально-педагогічного тренінгу, як одного з методів цілеспрямованої соціально-педагогічної роботи педагогів та учнів.
Нами було розроблено та подано методичні рекомендації соціальним педагогам, учителям та батькам щодо виховання та навчання обдарованих дітей.
Таким чином, експериментальна робота мала позитивний характер, підтвердила ефективність застосованого комплексу тренінгових занять з розвитку творчих здібностей дітей молодшого шкільного віку в корекційному та начально-виховному процесі, який здійснює соціальний педагог в рамках своїх посадових обов’язків. 
Разом з тим, дане дослідження не вичерпує всіх аспектів проблеми формування й розвитку творчих здібностей. До питань, які потребують подальшого вивчення, ми відносимо такі, як: з’ясування впливу індивідуально-психологічних особливостей на творчі здібності молодших школярів, дослідження сензитивних періодів у розвитку творчих здібностей, розробка цілісної системи соціально-педагогічної роботи, що охоплювала б і застосовувалась для усіх учасників навчально-виховного процесу. З роботою над розв’язанням вказаних проблем ми пов’язуємо перспективи подальшого наукового дослідження даної тематики.

СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ

1.	Айзенк Г., Еванс Д. Як перевірити здібності вашої дитини : тести для дітей 10-15 років. Київ : Школа, 2001. 192 с.
2.	Барко В. І., Панок В. Г., Лазаревський С. В. Креативність та її діагностика. Обдарована дитина. 2001. № 6. С. 22-27.
3.	Барко В. І., Тютюнников А. М. Як визначити творчі здібності дитини? Київ : Видавництво «Україна», 1991. 79 с.
4.	Вивчення особистості підлітка / за ред. М. Т. Дригус. Київ : Інститут психології АПН України, 1994. – 128 с.
5.	Волощук І. С. Науково-педагогічні основи формування творчої особистості. Київ : Педагогічна думка,1998. 160 с.
6.	Гергель Є. Л. Сучасний стан вивчення проблеми креативності в зарубіжній та вітчизняній психології. Вісник Харківського університету. Харків, 2001. № 517. С. 26-31.
7.	Гільбух Ю. З. Темперамент і пізнавальні здібності школяра. Киев : Наукова думка, 1992. 216 с.
8.	Гнатко М. М. Психологічні передумови роботи з обдарованими дітьми : методичні рекомендації. Луцьк, 1996. 126 с.
9.	Гончарук Ю. Організація роботи з обдарованими дітьми. Директор школи. 2006. № 27-28 (411- 412), липень. С. 27-28.
10.	Гончаренко С. У. Український педагогічний словник. Київ : Либідь,1997. 376 с.
11.	Демчук Л. В. Виховання творчої особистості. Психологічна газета. 2007. № 16 (88), серпень. С. 23-31.
12.	Дичківський І. М. Інноваційні педагогічні технології. Київ : Академвидав, 2004. 280 с.
13.	Дяків В. Обдарованість: нові підходи до наболілих проблем. Завуч. 2006. № 4. С. 13-17.
14.	Енциклопедія освіти / І. Д. Бех та ін. Київ : Юрінком Інтер, 2008. 1040 с.
15.	Загребельна О. О. Дослідження проявів інтелектуальної та творчої обдарованості:  теоретичний  аналіз.  Обдарована дитина. 2008. № 8. С. 61-65.
16.	Здібності, творчість, обдарованість: теорія, методика, результати досліджень : монографія / за ред. В. О. Моляко, О. Л. Музики. Житомир : Вид-во Рута, 2006. 320 с. 
17.	Коваленко Є. І., Пінчук І. М. Освітня діяльність і педагогічні погляди С. Русової. Ніжин : НДПІ,1998. 214 с.
18.	Корчуганов І. П. Індивідуально-психологічні особливості та соціальні умови розвитку обдарованих дітей : методичні рекомендації. Луцьк, 1997. 337 с. 
19.	Кульчицька О. І. Діагностика рівня розвитку творчих здібностей. Обдарована дитина. 2007. № 1. С. 42-43.
20.	Кульчицька О. І. Соціальне середовище у розвитку обдарованості. Обдарована дитина. 2004. № 8. С. 2-9. 
21.	Кульчицька О. І. Специфіка дитячої обдарованості. Обдарована дитина. 2001. № 1. С. 3-10.
22.	Лавриненко С. Л. Батькам та класоводам обдарованої дитини: психологічні поради щодо виховання та навчання. Обдарована дитина. 2009. № 6. С. 25-27.
23.	Липова Л. Діагностика дитячої обдарованості та психолого-педагогічні особливості обдарованих дітей. Директор школи. 2007. № 21-22 (388-389), травень. С. 10-11.
24.	Липова Л. Специфіка навчання обдарованих дітей. Рідна школа. 2003. № 7. С. 8-11.
25.	Литвиненко С. Креативність як загальна здібність до творчості: сучасні підходи. Збірник наукових праць полтавського державного педагогічного університету імені В.Г. Короленка. Педагогічні науки. 2006. Вип. 3 (50). С. 215-219.
26.	Мойсеюк Н. Є. Педагогіка : навч. посіб. Київ : Вища школа, 1999. 350 с.
27.	Моляко В. О. Актуальні проблеми психології: Проблеми психології творчості. Житомир : Вид-во ЖДУ ім. І. Франка, 2008. 336 с.
28.	Обдарована молодь України: оцінка сучасного стану та поширення перспективного досвіду роботи з обдарованою молоддю в регіонах України / С. О. Терепищий, та ін. Київ : ВМГО «Союз обдарованої молоді», 2008. 156 с.
29.	Обдаровані діти. Діагностика та супровід / упоряд. Т. Червонна. Київ : Шкільний світ, 2008. 128 с.
30.	Павлюк Р. О. Креативність як складова частина професійної підготовки майбутніх учителів. URL: http://www.rusnauka.com/16_NPM_2007/ Pedagogica/22154.doc.htm.
31.	Паламарчук В. Ф. Першооснови педагогічної інноватики. Київ : Знання України, 2005. 504 с.
32.	Пасічніченко А. В. Ковалевська Н. В. Психолого-педагогічна підтримка обдарованих дошкільників. Актуальні проблеми формування творчої особистості педагога в контексті наступності дошкільної та початкової освіти : матеріали міжнар. наук.-практ. інтернет-конф. (м. Вінниця, 10-11 лист. 2015 р.). Вінниця, 2015. С. 292–295.
33.	Пашнєв Б. К. Психодіагностика особистості. Харків : Вид. група «Основа»: «Тріада+», 2007. 128 с. 
34.	Пєхота О. М. Освітні технології: навч.-метод. посіб. Київ :А.С.К, 2001. 256 с. 
35.	Пометун О. Піроженко Л. Сучасний урок. Інтерактивні технології навчання. Київ : А.С.К. 2004. 174 с.
36.	Пономарьова-Семенова Р. Психологічні принципи розвитку креативності обдарованості. Обдарована дитина. 2008. № 10. С. 3-9.
37.	Романовська Д. Методи та прийоми стимулювання творчої активності учнів. Психолог. 2006. № 11 (203). С. 14-15.
38.	Роменець В. А. Психологія творчості : навч. посіб. Київ : Либідь, 2001. 288 с.
39.	Савченко О. Я. Виховний потенціал початкової освіти : посіб. 2-е вид., доповн., перероб. Київ : А. М. Богданова, 2009. 226 с.
40.	Сербіновська Н. В. Психологічні труднощі обдарованих учнів. Обдарована дитина. 2008. № 10. С. 47-49.
41.	 Сисоєва С. О. Основи педагогічної творчості вчителя : навч. посіб. Київ : ІСДОУ, 1994. 112 с.
42.	Сисоєва С. О. Теоретико-методологічне обґрунтування педагогічної творчості. Відкритий урок. 2005. № 21, 22. С. 13–19.
43.	Сігітов О. Навчання і виховання обдарованих дітей. Початкова школа. 1993. № 10. С. 2-10.
44.	Слободенюк Л. І. Тренінг креативності. Обдарована дитина. 2010. № 2. С. 47-59.
45.	Слюсаренко Н. В. Розвиток творчих здібностей учнів 5-9 класів на уроках обслуговуючої праці засобами ігрової діяльності. Херсон [б.в.], 2002. 148 с.
46.	Соціальна педагогіка : мала енциклопедія / за заг. ред. проф. І. Д. Звєрєвої. Київ : Центр учбової літератури, 2008. 336 с.
47.	Стрельников В. Методики оцінювання інтелекту та критерії творчої особистості. Психологічна підтримка творчості учня. Київ : Редакції загально-педагогічних газет, 2003. 128 с.
48.	Теорії і методи соціальної роботи : підручник для студентів вищих навчальних закладів / за ред. Т. В. Семигіної, І. І. Миговича. Київ : Академвидав, 2005. 328 с.
49.	Тітов І. Г. Творча уява молодшого школяра: її критерії та функції у навчальній діяльності. Обдарована дитина. 2008. № 10. С. 55-60.
50.	Туріщева Л. В. Увага! Особливі діти. Харків : Основа, 2010. 128 с.
51.	Хоменко Л. Тренінг креативності. Психолог. 2007. № 47. С. 19-23.
52.	Чернишова Д. Організація роботи з обдарованими учнями. Обдарована дитина. 2001. № 7. С. 4-7.
53.	Чувасова Ю. Розвиток природних обдарувань та творчих здібностей дітей. Психолог. 2007. № 47 (287). С. 36-40.
54.	Щорс В. В. Робота соціального педагога з обдарованими дітьми в загальноосвітньому закладі. Психологічна газета. 2009. № 9 (129). С. 25-28.
55.	Ягупов В. В. Педагогіка : навчальний посібник. Київ : Либідь, 2002. 506 с. 

ДОДАТКИ

Додаток А

Бланк експертної оцінки творчих здібностей учнів

Шановний Експерт, ми просимо Вас оцінити Ваших учнів за рівнем прояву в них такої якості особистості як творчі здібності. 
Творчі здібності та обдарованість визначається як загальна «нестандартність», «оригінальність» людини - її уміння народжувати нові, оригінальні ідеї; бачити безліч рішень там, де інші побачать одне чи дві; здатності швидко знаходити вихід з нестандартних ситуацій; розвиненість уяви і фантазії; “відхід» від банального, типового, від загальноприйнятих правил. Врахуйте, що іноді такі творчі здібності можуть не збігатися з рівнем інтелекту, дисциплінованістю чи успішністю дитини.
У деяких випадках творчо здібні діти зі складнощами адаптуються до соціальних норм і можуть виявляти себе неадекватно. 
Нижче Ви бачите список Ваших учнів. 
Напроти кожного прізвища знаходиться десятибальна шкала для оцінювання розвитку творчих здібностей і (оцінка в 1 бал відповідає відсутності цих якостей в дитини, 2 - дуже рідкому прояву,...5 - середньому рівню творчої активності... і. т.д.)
Оцінка 10 означає максимальний прояв якостей креативності в учня). Ви повинні поставити значок (галочку, хрестик, кружок і т.п.) в тому місці оцінної шкали, що, на Вашу думку, відповідає рівню виразності творчих здібностей в даного учня. У тому випадку, якщо Ви затрудняєтеся відповісти чи недостатньо добре знаєте учня, поставте значок у графі «Важко відповісти». 

Додаток Б

Комплекс тренінгових занять щодо розвитку творчих здібностей дітей молодшого шкільного віку

Організація занять: загальний обсяг курсу – 11 занять, кожне з яких тематичне, завершене, може використовуватися, як окреме. Тривалість кожного заняття – 1 год. Частота занять – один раз на тиждень.
1 заняття «Давайте познайомимося».
Мета: спонукати дітей до творчості, підняти інтерес до творчої діяльності, розвивати позитивне самосприйняття та сприйняття один одного.
Завдання:
•	працювати творчо, активно;
•	продукувати нові ідеї;
•	вдосконалювати свої особисті творчі якості.
Обладнання: канцтовари: папір, олівці, стікери, демонстраційний матеріал.
Хід заняття.
Вправа «Знайомство».
Мета: знайомство, само презентація.
Доброго дня! Я рада нашій з вами зустрічі. Для того, щоб краще познайомитися, я пропоную вам доповнити такі речення: «Мене звуть... мені подобається... Я мрію...».
Повідомлення теми і мети заняття.
Коли ми знайомилися, ми намагалися доповнити речення, використовуючи свою здатність творити, придумувати. Тема нашого заняття – «Давайте познайомимося». 
Завдання, які ми спробуємо вирішити:
•	працювати творчо, активно;
•	продукувати нові ідеї;
•	вдосконалювати свої особисті творчі якості.
Вправа «Означення».
Мета: розвиток продуктивності мислення та позитивної самооцінки.
Пропоную вам знайти собі очима пару. Сядьте біля того, кого вибрали. А тепер спробуйте знайти якомога більше слів-означень, які б характеризували вашого товариша. Спробуйте скласти невелику розповідь про нього, використовуючи ті слова-означення, які ви придумали.
Вправа «Посмішка».
Мета: створити гарний настрій у групі.
Сядьте зручніше і закрийте очі. Зробіть три глибокі вдихи і видихи... Уявіть собі, що ви бачите перед собою красиве сонечко на малюнку, рот у якого розтягнувся у широкій посмішці. Тепер знову вдихніть, затримайте дихання і спробуйте усміхнутися так, як сонечко. Відчуйте усмішку у всьому своєму тілі, відчуйте радість всіма його клітинками. Вам стало спокійно, радісно, безтурботно. Це відчуття ви зможете пригадати тоді, коли захочете. Тепер трохи потягніться, випряміть ся. Розплющіть очі і знову опиніться в нашій класній кімнаті.
Вправа «Історії із торбинки».
Мета: розвиток уяви, швидкості та гнучкості мислення.
Я принесла вам торбинку, в якій багато різноманітних речей. Кожен з вас може один раз засунути туди руку і що-небудь дістати. А зараз кожен з вас спробує придумати історію, яка трапилася з вашим предметом. На виконання цього завдання ви маєте 15 хв.
Вправа «Посмішка по колу».
Мета: підсумок заняття, рефлексія.
 Сьогодні ми спробували ще ближче познайомитися один з одним, відчули на собі посмішку сонця, говорили один одному приємні слова, а зараз я пропоную передати посмішку по колу товаришу, який стоїть поряд, і разом з посмішкою передати тепло свого серця.
2 заняття «Творимо казку».
Мета: розвивати творчі здібності учнів, продуктивність та оригінальність мислення; виховувати позитивне ставлення до своєї роботи та роботи товаришів.
Обладнання: демонстраційний та роздатковий матеріал: картки для поділу на групи та пари; чисті аркуші паперу, ручки, прості та кольорові олівці.
Хід заняття.
Вправа «Компліменти».
Мета: налаштування на роботу, створення позитивної атмосфери.
Діти стають у коло, беруться за руки. Дивлячись сусіду в очі, потрібно сказати йому кілька добрих слів, за щось похвалити його. Він, у свою чергу, повинен подякувати і сказати комплімент своєму сусідові. Комплімент, як і подяка, мають бути оригінальними.
Повідомлення теми і мети заняття.
Дорогі діти! Всі ви, без сумніву, дуже любите казки, знаєте їх дуже багато. Тема сьогоднішнього нашого заняття — «Творимо казку». Як ви зрозуміли, ми будемо, використовуючи свої знання, уміння і навички, творчість, оригінальність та продуктивність мислення, вчитися творити казку. Завдання, які стоять перед нами:
•	працювати творчо, оригінально та продуктивно;
•	 використовувати свої попередні знання, уміння і навички;
•	бути активними;
•	цінувати свою роботу та роботу товаришів.
Вправа «Малюнок у дві руки».
Мета: розвивати вміння узгоджувати свої дії в процесі виконання спільного завдання.
Неможливо уявити казку без казкових героїв. Тому завдання для вас - створити казкового героя. Для цього вам потрібно знайти собі пару. Візьміть, будь ласка, зі стола по одній геометричній фігурі: дівчата - ромб, а хлопці -трикутник. Прочитайте уважно, що там написано, і спробуйте знайти собі пару. Ті, що знайшли собі пару, займайте столи. Кожен з вас повинен задумати казкового героя, якого він хотів би намалювати. Але малювати ви будете в парі, свого героя, по черзі. У вас має вийти один казковий герой, який матиме риси обох задуманих вами героїв. Дайте йому назву.
То ж, бажаю вам успіху. На виконання цього завдання ви маєте п’ять хвилин.
Вправа на розслаблення «Подорож до Диво-острова».
Ви чудово впоралися з завданнями, втомилися, тому я пропоную вам розслабитися і вирушити в подорож. Сядьте зручно. Так, як вам добре. Заплющить очі. Ми з вами вирушаємо в дивовижну подорож до чудового місця, яке знаходиться далеко в океані. Його назва – Диво-острів. Живуть тут різноманітні казкові герої, відбуваються різноманітні дива. Побувавши тут, ви стали свідками багатьох див, зустріли героїв, які до цього часу існували лише у ваших мріях. Ви відчули захоплення, радість, піднесення. Але все гарне закінчується. Приходить час повертатися. Та з собою ви берете захоплюючі спогади і чудовий настрій.
Вправа «Диво-острів».
Мета: розвивати творчі здібності.
Наша мандрівка закінчилася. І я переконана, що всі ви хочете розповісти про вашу мандрівку до Диво-острова. Тому я пропоную вам створити казку «Диво-острів». Героями цієї казки мають бути герої, яких ви і ваші товариші створили на сьогоднішньому занятті.
Підведення підсумків. Вправа «Мікрофон».
Мета: підведення підсумків заняття, розвиток здатності до рефлексії.
На завершення заняття, пропоную вам виконати вправу «Мікрофон». А журналістом у нас сьогодні буде...
Запитання.
Що вам найбільше сподобалося? Коли вам було найцікавіше? Коли ви відчували труднощі?
3 заняття «Незвичне у звичному».
Мета: розвивати креативні здібності учнів, гнучкість та оригінальність мислення; розвивати пошуковий інтерес та адекватну самооцінку.
Обладнання:демонстраційний та роздатковий матеріал; табличка «наш барометр», карточки для поділу на групи та пари; чисті аркуші паперу, ручки, прості та кольорові олівці.
Хід заняття.
Вправа «На що схожий настрій?».
Мета: згуртування групи, налаштування на роботу, розвиток здатності до рефлексії.
Учасники по черзі говорять, на яку пору року, природне явище, погоду схожий їхній сьогоднішній настрій. Наприклад: «Мій настрій схо жий на білу пухнасту хмаринку в спокійному блакитному небі, а твій?». Потім одна дитина узагальнює і заповнює таблицю «Наш барометр».
Повідомлення теми і мети заняття.
Дорогі діти! Нас оточують речі, предмети, люди. Ми знаємо про них все необхідне, вони — звичні для кожного з нас. А сьогодні ми будемо, використовуючи свої знання, уміння і навички, творчість, оригінальність та гнучкість мислення , вчитися знаходити незвичне у звичному.
Завдання, які стоять перед нами:
•	працювати творчо, оригінально та гнучко;
•	 використовувати свої попередні знання, уміння і навички;
•	 бути активними;
•	 адекватно оцінювати свої можливості.
Вправа «Фантастичні гіпотези» (робота в групах).
Мета: розвивати вміння встановлювати причинно-наслідкові зв’язки, оригінальність, продуктивність, гнучкість мислення.
Для виконання наступного завдання ми розділимося на групи. Підійдіть, будь ласка, до столу, візьміть собі одну з цих карток. Прочитайте те, що на ній написано, і спробуйте об’єднатися в три групи. Займіть свої місця. Розподіліть ролі: керівник групи, секретар, доповідач і той, що слідкує за часом.. Кожна група отримує завдання, над яким працюватиме протягом п’яти хвилин.
Завдання для груп: подумайте і скажіть:
1)	що станеться, якщо всі тварини заговорять людським голосом?
2)	що станеться, якщо у людей виростуть крила?
3)	що станеться, якщо оживуть всі казкові герої?
Вправа «Речі, що дарують радість».
Мета: розвивати уяву та створити умови для відпочинку. Сядьте зручніше і закрийте очі. Зробіть три глибокі вдихи і видихи...
Давайте пригадаємо ті речі, які коли-небудь дарували вам радість і гарний настрій. Виберіть що-небудь, що вам здається в цю хвилину особливо приємним. Це може бути і предмет, який існує лише у вашій уяві. Намагайтеся отримати задоволення від зустрічі з приємними відчуттями. Тепер нехай образ цього предмета почне поступово бліднути, поки зовсім не розтане. Але не забудьте саме відчуття радості, бережіть його.
Вправа «Неіснуючий прилад».
Мета: розвивати вміння створювати щось нове, використовуючи попередній досвід.
Напевно ви не будете заперечувати, що вирішувати складні завдання людям допомагають прилади, які винайшла сама ж людина. Тому зараз я пропоную вам виконати наступне завдання — створити неіснуючий прилад, який може стати людям у пригоді. Можна також придумати незвичне застосування тим речам, які нам добре знайомі. Намалюйте цей прилад. Дайте йому назву.
Вправа «Подаруй тепло свого серця».
Мета:розслаблення.
Наше заняття завершилося. Мине не так багато часу, ви станете дорослими людьми, можливо хтось буде відомим письменником, а хтось конструктором чи винахідником. Ті вміння і навички, над розвитком яких ми працювали сьогодні, стануть вам у пригоді. А поки що вони допоможуть вам у навчанні.
На завершення, пропоную вам взятися за руки, подарувати один одному тепло свого серця.
4 заняття «Школа моєї мрії».
Мета: розвивати творчі здібності учнів, продуктивність та оригінальність мислення, словниковий запас; виховувати позитивне ставлення до навчальної діяльності. 
Обладнання: демонстраційний та роздатковий матеріал, карточки для поділу на групи та пари; чисті аркуші паперу, ручки, прості та кольорові олівці.
Хід заняття.
Вправа «Привітання».
Мета: створення позитивного настрою, налаштування на роботу.
Будь-яка зустріч починається з привітання. Я пропоную вам також привітатися з кимось із своїх товаришів, сказати щось оригінальне, цікаве і приємне. Кожен наступний вітається з кимось іншим, поки всі учасники не отримають слова вітання.
Повідомлення теми і мети заняття.
Дорогі діти! Тема нашого сьогоднішнього заняття цікава і близька кожному з нас. Ми поведемо мову про школу вашої мрії, можливо, вона схожа на нашу школу, а можливо – інша. 
Завдання, які стоять перед нами:
•	працювати творчо, оригінально та продуктивно;
•	використовувати свої попередні знання, уміння і навички;
•	продукувати нові ідеї;
•	цінувати свою роботу та роботу товаришів.
Вправа «Кола на воді».
Мета: розвиток творчої уяви та розширення словникового запасу.
Коли у воду кинеш камінь, від нього по воді ідуть кола. Так само і слово може підштовхнути до багатьох асоціацій, викликати різні порівняння, спогади, уявні образи. Сьогодні ми будемо працювати зі словом «школа».
1)	Підберіть за 1 хв. якомога більше слів на початкову букву. Підрахуйте результат.
2)	Підберіть за 1 хв. якомога більше слів, які б починалися на «ШК».
3)	Підберіть за 1 хв. якомога більше рим до слова «школа».
4)	Розмістіть букви слова «школа» в стовпчик і запишіть слова на відповідну букву, які мають якесь відношення до школи. Можна поєднати ці слова в речення. А можна скласти невелику розповідь з тими словами, які ви використали.
Вправа «Водоспад».
Мета: розслаблення, відпочинок.
Сядьте зручніше і закрийте очі. Два-три рази глибоко вдихніть і видихніть. Починаємо гру: «Уяви собі, що ти стоїш біля водоспаду. Але це не звичайний водоспад. Замість води, в ньому вниз падає м’яке біле світло. Тепер уяви себе під цим водоспадом і відчуй, як це прекрасне біле світло пробігає по твоїй голові, тече по твоїх плечах, потилиці і допомагає їм стати м’якими і розслабленими. Біле світло стікає з твоєї спини, і ти помічаєш, як у спині зникає напруга, а світло тече по твоїх грудях, по животу. Це дозволяє тобі відчувати себе дуже розслаблено і приємно. Хай світло тече також по твоїх руках, по долонях, пальцях, спускається до твоїх ніг. Цей дивний водоспад із білого світла обтікає все твоє тіло. Ти відчуваєш себе абсолютно спокійно та безтурботно, розслабляєшся та наповнюєшся свіжими силами....
Тепер подякуй цьому водоспаду світла за те, що він тебе так чудово розслабив... Трохи потягнися, випрямися і розплющ очі.
Вправа «Школа моєї мрії» (робота в групах).
Мета: розвиток творчого мислення, вміння співпрацювати в групі.
Зараз я пропоную вам поділитися на групи. Кожна група отримує завдання: створити малюнок, твір на тему «Школа моєї мрії». Враховуйте думки всіх учасників групи. Працюйте дружно, продуктивно. (Після закінчення роботи група презентує свої роботи).
Вправа « Я хочу сказати тобі...».
Мета: підведення підсумків заняття.
Всі ви сьогодні чудово працювали, тому я хочу, щоб ми подякували один одному за цікаву роботу. Подумайте і скажіть слова подяки своєму товаришу справа, продовживши речення: «Я хочу сказати тобі...».
5 заняття «У царстві чарівних слів».
Мета: розвивати творче мислення учнів: продуктивність, оригінальність, гнучкість, навички культурної поведінки; виховувати доброзичливість, людяність, гарні манери.
Обладнання:демонстраційний та роздатковий матеріал, карточки для поділу на групи та пари; чисті аркуші паперу, ручки, прості та кольорові олівці.
Хід заняття.
Вправа «Компліменти».
Мета: налаштування на роботу, створення позитивної атмосфери.
Діти стають у коло, беруться за руки. Дивлячись сусідові в очі, потрібно сказати йому кілька добрих слів, за щось похвалити його. Він, у свою чергу, повинен подякувати і сказати комплімент своєму сусідові. Комплімент, як і подяка, мають бути оригінальними.
Повідомлення теми і мети заняття.
Дорогі діти! Ми не випадково розпочали наше заняття з виконання вправи «Компліменти». Сьогодні ми помандруємо з вами до царства чарівних слів. Запросила нас туди фея Ввічливість. Візьміть з собою гарний настрій.
Завдання, які стоять перед нами: 
•	працювати творчо, оригінально та продуктивно;
•	вдосконалювати свої навички культурної поведінки;
•	бути активними, доброзичливими;
•	цінувати людей, які поряд.
Вправа «Складання слів».
Мета: розвиток творчого мислення, його продуктивності.
Перш, ніж запросити вас до Царства чарівних слів, фея Ввічливість хоче побачити, чи вмієте ви працювати творчо. Оскільки в цьому царстві живуть слова, вона просить вас скласти якомога більше повнозначних слів із букв слів:
•	«комплімент»;
•	«ввічливість»;
•	«доброзичливість».
Вправа «Подорож на хмарі».
Мета: відпочинок, розслаблення.
Сядьте зручніше і закрийте, будь ласка, очі. Два-три рази глибоко вдихніть і видихніть... Починаємо гру: «Фея Ввічливість запрошує вас у подорож до її царства на хмарці. Стрибни на м’яку пухнасту хмарку, схожу на м’яку гору з пухких подушок. Відчуй, як твої ноги, спина, все тіло зручно розташувалися на цій великій хмарній подушці. Тепер починається подорож. Твоя хмара поволі піднімається в синє небо. Ти відчуваєш, як вітер обвіває твоє обличчя. Тут, високо в небі, все спокійно і тихо. Хай твоя хмара перенесе тебе зараз у таке місце в цьому царстві, де ти будеш щасливий. Постарайся в думках «побачити» це місце якомога більш точно. Тут ти відчуваєш себе абсолютно спокійно і щасливо. Тут може відбутися щось чудове і чарівне. Запам’ятай цю пригоду.
Тепер ти знову на своїй хмарі, і вона везе тебе назад, на твоє місце у класі. Зійди з хмари і подякуй їй за те, що вона так добре тебе покатала...
Тепер простеж, як вона повільно розтане у повітрі... Потягнися, випрямися і знову будь бадьорий і уважний».
Вправа «Дивна пригода».
Мета: розвиток творчих здібностей.
Кожен з вас побував у одному з куточків Царства чарівних слів, пережив чудову, цікаву пригоду. Зараз ви маєте можливість описати цю пригоду і розповісти про неї своїм товаришам та феї.
Вправа «Ланцюжок чарівних слів».
Мета: підведення підсумків.
Зараз я пропоную вам попрощатися з Феєю Ввічливість і подарувати їй на прощання чарівне слово, не повторюючись.
 6 заняття «Подорож до королівства казки».
Мета: розвивати творчі здібності дітей засобами гри; спонукати дітей до активної творчої діяльності; виховувати чуйність і доброзичливість.
Обладнання: геометричний конструктор «Чарівне яйце», олівці, малюнки казкових героїв, папір.
Хід заняття.
Вправа «Інтерв’ю».
Мета: створення позитивної атмосфери для роботи в групі.
Дорогі діти! До нас сьогодні завітала чарівна Жар-птиця. Вона хоче з вами познайомитися. Ваше завдання — взяти інтерв’ю у свого товариша, а потім розповісти про нього Жар-птиці. Запитання для інтерв’ю:
Ваша улюблена казка.
Ваш улюблений казковий герой.
Повідомлення теми та мети заняття.
Жар-птиці дуже сподобалися ви, тому вона запросила нас у подорож до королівства казки.
Завдання, які стоять перед нами:
•	працювати творчо, швидко, продуктивно;
•	бути активними, доброзичливими;
•	вдосконалювати свої особисті якості.
Вправа «Чарівне яйце» (робота з геометричним конструктором)
Мета: розвиток просторової уяви, швидкості та продуктивності мислення.
Перш, ніж вирушити в подорож до казкового королівства, Жар-птиця хоче переконатися, що ви вмієте творчо працювати. У кожного з вас є на партах по 10 геометричних фігур, які разом складають «чарівне яйце». З цих частин також можна скласти різноманітні силуети. Ваше завдання - за допомогою цих геометричних фігур скласти зображення казкових героїв, які є у вас на партах. Працюємо швидко, але правильно.
Вправа «Стежинка».
Мета: відпочинок, зняття напруження.
Нашій гості сподобалося ваша робота, тому вона пропонує вам відправитися в мандрівку до казкового королівства. Ця мандрівка непроста, адже на шляху нам будуть зустрічатися різноманітні перешкоди, які ми повинні долати. Ці перешкоди уявні. Коли на нашому шляху будуть траплятися калюжі, ми їх будемо перестрибувати, коли нам зустрінуться повалені дерева – ми їх переступатимемо. А болотяною місцевістю будемо йти обережно, перестрибуючи з купки на купку. Отже, вирушаємо в мандрівку.
Вправа «Королівство казок».
Мета: розвиток творчих здібностей учнів шляхом створення нового на основі попереднього досвіду.
Ось ми і прибули до казкового королівства. У ньому живе багато казкових героїв. Ось вони (демонструю малюнки казкових героїв). Всі ці герої живуть в одному королівстві. Хтось працює кухарем, хтось продавцем. Ваше завдання – скласти казкову історію, в якій би всі казкові герої почали взаємодіяти в уявних подіях і ролях. Однак, у своїх діях вони повинні дотримуватися казкового характеру героя.
Вправа «Приємні слова».
Мета: розвивати продуктивність мислення та підвести підсумок заняття.
Пропоную вам подякувати Жар-птиці за запрошення. Вона, як і всі ми, дуже любить, коли їй говорять приємні слова. Завдання для вас — протягом 3 хв. придумати якомога більше слів-означень для нашої гості. (Діти придумують, а потім по черзі називають).
Жар-птиця щиро дякує вам за приємні слова і просить частіше говорити такі гарні слова тим людям, і поряд з вами.
 7 заняття «Цей загадковий світ тварин».
Мета: розвивати продуктивність а гнучкість мислення; спонукати дітей до активної творчої діяльності; виховувати любов до тварин.
Обладнання:олівці, папір, матеріали для роботи.
Хід заняття.
Вправа «На кого схожий я?».
Мета: налаштування на роботу, розвиток навичок порівняння та співставлення.
Для того, щоб ближче познайомитися і налаштуватися на роботу, я пропоную вам подумати, на яку тваринку ви схожі або хотіли б бути схожим, і чому, та продовжити таку фразу:» Я схожий на..., тому що...».
Повідомлення теми і мети заняття.
Я не випадково заговорила з вами про наших менших друзів – тварин. Саме про них ітиме мова на нашому занятті, яке має назву «Цей загадковий світ тварин». 
Завдання, які стоять перед нами:
•	працювати творчо, продуктивно;
•	бути активними;
•	вдосконалювати свої особисті творчі якості.
Вправа «Дресирований ведмідь».
Мета: розвивати продуктивність та гнучкість мислення.
Ви вмієте швидко думати? Візьми олівець і папір і поміркуй - навіщо тобі може знадобитися дресирований ведмідь? Може, для того, щоб носити твій портфель чи охороняти дім? У вас є три хвилини, щоб придумати і записати якомога більше ідей. Не потрібно вибирати «хороші» і «погані», головне, щоб їх було якомога більше. А зараз ви будете працювати в групах. Складіть спільний список, використовуючи ідеї всіх членів групи. Можете також спільними зусиллями доповнити ваш список. 
Вправа « Що було б, якщо...».
Мета: розвиток творчих здібностей, розслаблення.
Я хочу запропонувати вам цікаву гру. Зараз ви матимете змогу перетворитися на тваринку, ту, яку ви хочете. Виберіть для себе, ким ви хочете бути. Ви – тваринка, яку ви вибрали, тому можете рухатися так, як вона, вимовляти ті ж звуки, поводитися так само. Для цього ви можете використовувати всю класну кімнату. Спробуйте відчути задоволення, радість, спокій, адже ви робите те, чого вам найбільше хочеться. Запам’ятайте ці приємні відчуття. Дякую вам і прошу повернутися на свої місця, взявши з собою приємні відчуття.
Вправа «Неіснуюча тварина».
Мета: розвиток творчих здібностей учнів.
Я пропоную вам побути у ролі творців і створити в своїй уяві, а потім і на папері, неіснуючу тварину, назвіть її неіснуючим ім’ям. Ви можете описати її, а можете і намалювати. На виконання цього завдання у вас є 15 хв.
Вправа «Мені було..., тому що...».
Мета: підведення підсумків, рефлексія.
На завершення заняття, пропоную вам пригадати все, що ми сьогодні робили, згадати свої відчуття, думки, враження і продовжити фразу: «Мені було..., тому що...».
8 заняття «У царстві квітів».
Мета: розвивати оригінальність та продуктивність мислення; спонукати дітей до активної творчої діяльності; виховувати любов до прекрасного.
Обладнання: олівці, папір, матеріали для роботи, малюнки.
Хід заняття.
Вправа «Продовж речення».
Мета: знайомство, налаштування на роботу.
Я пропоную вам продовжити речення: «Якби я був (ла) квіткою, я би був (ла)...».
Повідомлення теми і мети заняття.
Як ви вже напевно здогадалися, поведемо ми сьогодні мову про квіти. Вони різні за кольором та формою, цвітуть в різні пори року та в різних куточках нашої планети. Але всі вони милують наше око, дарують нам хвилини приємного спілкування з прекрасним. То ж, запрошую вас до царства квітів, бо саме така тема нашого сьогоднішнього заняття.
Завдання, які ми спробуємо вирішити:
•	працювати творчо, продуктивно та оригінально;
•	бути активними;
•	вдосконалюватися як особистість.
Вправа «Виведення наслідків».
Мета: розвиток оригінальності, продуктивності мислення та вміння встановлювати причинно-наслідкові зв’язки.
Напевно, нам важко уявити наше життя без квітів. Та я пропоную вам пофантазувати і придумати якомога більше оригінальних відповідей на такі запитання: «Що трапиться, якщо перестануть цвісти квіти? Що трапиться, коли квіти стануть безбарвними? Що трапиться, коли квіти оживуть?». Виконувати це завдання ви будете в групах. Працюють усі члени групи і приймаються до уваги всі варіанти відповіді на поставлене запитання.
Вправа «Міні-фантазія».
Мета: розслаблення, відновлення сил.
Сядьте зручно, розслабтеся, я хочу запропонувати короткий, проте, приємний відпочинок. Вдихніть, будь ласка, глибоко три рази... Тепер уяви собі, що ти — чарівна квітка, яка росте в чудовому куточку, сонце голубить твої пелюстки, а легенький вітерець лоскоче рум’яне обличчя. Квітка весело радіє життю, їй приємно і затишно від того, що вона гарна, щаслива, поряд з нею ті, хто їй потрібен. Вона насолоджується своїм життям, милується всім, що навколо неї. Ці приємні почуття переповнюють її. Вона намагається зберегти їх у собі.
Вправа «Малюнок у кілька рук».
Мета: розвиток творчих здібностей та вміння реалізовувати свої фантазії.
А зараз я пропоную ваші мініфантазії перетворити в реальність. Пропоную кожному ще раз уявити квітку, в яку ви перевтілювалися. Зараз ви будете її малювати, але не самі. Кожен з вас малює один елемент задуманої вами квітки. Свій аркуш передаєте сусідові справа. Він повинен домалювати свій елемент, відштовхуючись від того, що зобразили ви. Так працюємо доти, доки ваш малюнок не повернеться до вас. тоді ви повинні дати назву цій квітці і описати її.
Вправа «Букет із квітів».
Мета: підведення підсумків, рефлексія.
Зараз я пропоную стати в коло всім учасникам заняття. Ми спробуємо створити букет із квітів. Кожен учасник кладе до букету свою улюблену квітку, при цьому описуючи її.
9 заняття «Пернаті друзі».
Мета:розвивати оригінальність та гнучкість мислення; спонукати дітей до продукування нових ідей; виховувати пошуковий інтерес, любов до птахів.
Обладнання:олівці, папір, матеріали для роботи, демонстраційний та роздатковий матеріал.
Хід заняття.
«Продовж речення».
Мета: знайомство, налаштування на роботу.
Я пропоную вам продовжити речення: «Якби я був (ла) пташкою, я би був(ла)...».
Повідомлення теми і мети заняття.
Сьогодні ми з вами будемо говорити про наших пернатих друзів – птахів. Я закликаю вас:
•	працювати гнучко, продуктивно та оригінально;
•	продукувати нові ідеї;
•	вдосконалювати свої пошукові здібності.
Вправа «Фантастичні гіпотези».
Мета: розвиток гнучкості та оригінальності мислення.
Всі ви спробували себе відчути на кілька хвилин птахами. Комусь можливо, сподобалось. А зараз я пропоную вам поміркувати і висловити свої припущення на таку тему:
«Що буде, якщо птахи зникнуть?».
Припущень має бути якомога більше. Неправильних відповідей не може бути, вони мають бути оригінальні і цікаві.
Міні-фантазія.
Мета: розслаблення, відпочинок.
Зараз ми з вами спробуємо розслабитися, відпочити і помріяти. Сядьте зручно, так, як вам хочеться.. Заплющіть очі, розслабтеся і уявіть себе пташкою, яка літає високо в небі. Можливо, це лелека, а може – чайка, синичка чи орел. Ви відчуваєте приємний подих вітру, адже мчите йому назустріч, відчуваєте легкість і спокій, адже ви вільні, щасливі, бо маєте змогу побувати там, де найбільше хочете, в будь-якому куточку нашої планети. Вам добре і легко. Запам’ятайте це відчуття. Спробуйте повернутися в нашу класну кімнату з цими відчуттями.
Вправа «Крапки».
Мета: розвиток творчих здібностей.
Візьміть, будь ласка, аркуш паперу і зобразіть на ньому за допомогою 20 крапок пташку. Тепер поміняйтеся аркушами з своїм сусідом. З’єднайте крапки так, щоб вийшло зображення пташки. Тепер поверніть малюнок власнику, який може розмалювати його, доповнити, дати йому назву, скласти невелику розповідь про свого героя. На виконання цього завдання – 15 хв.
Вправа «Мені було..., тому що...».
Мета: підведення підсумків.
Я пропоную пригадати, що ми робили сьогодні на занятті, і доповнити фразу: «Мені було..., тому що...».
10 заняття «Ой, яка чудова наша рідна мова!»
Мета:розвивати продуктивність, швидкість та гнучкість мислення; розширювати словниковий запас учнів, виховувати любов до рідної мови.
Обладнання: картки для поділу на пари та групи, канцелярське приладдя, демонстраційний матеріал.
Хід заняття.
Вправа «Привітання по-особливому».
Мета: створення позитивної атмосфери, налаштування на роботу.
Будь-яка робота починається з привітання. Я також пропоную вам привітатися зі всіма присутніми, але по-особливому, не так, як інші. Продумайте, як саме ви хочете привітатися так, щоб було цікаво і весело.
Повідомлення теми і мети заняття.
Виконуючи першу вправу, ми змогли переконатися, що одне і те ж можна сказати по-різному. Це завдяки багатству нашої мови. То ж тема нашого заняття «Ой яка чудова наша рідна мова!». 
Завдання, які стоять перед нами:
•	працювати творчо, продуктивно;
•	вміло використовувати свої знання;
•	вдосконалювати свої вміння.
Вправа «Складання з букв повнозначних слів».
Мета: розвиток швидкості, продуктивності творчого мислення та словникового запасу. Виконуючи наступну вправу, ми спробуємо довести, що мова наша багата і чудова. Перед вами – літери українського алфавіту. Ваше завдання – скласти якомога більше слів-іменників, використовуючи лише ті літери, які я вам запропонувала. Працювати треба швидко і продуктивно.
Вправа «Приємний дотик».
Мета: відпочинок, позитивний настрій.
Сядьте зручно, закрийте очі і спробуйте прислухатися до моїх слів, уявити те, про що я буду говорити. Уявіть собі, що ви знаходитесь у найприємнішому для вас місці, вас оточують речі, які для вас найцінніші, ви чуєте найприємніші голоси, відчуваєте найніжніший дотик. Це може бути легенький вітерець, яскравий теплий сонячний промінчик, м’яка пухнаста сніжинка чи лагідна мамина долоня, щире батькове слово. Вам спокійно і затишно. Це відчуття ви берете з собою, намагаєтеся його запам’ятати і повертаєтеся до класу. А тепер спробуйте описати словами те, що ви відчули.
Вправа «Три слова».
Мета: розвиток відтворюючої та творчої уяви, продуктивності мислення.
Я пропоную вам з трьома словами, які я написала на дошці, скласти якомога більше речень, в яких би були всі ці три слова. Дуже добре було б, якби у вас вийшла ціла зв’язна розповідь. Слова можна ставити в різних формах. Пропоновані слова: мова, мріяти, людина.
Вправа «Прощання по-особливому».
Мета: підведення підсумків.
Розпочинали ми наше заняття з особливого привітання, а зараз я пропоную вам знайти особливі слова і подякувати за роботу на сьогоднішньому заняття своєму товаришеві, який стоїть праворуч.
11 заняття «Світ професій».
Мета: розвивати творчі здібності учнів, розширювати їхній кругозір, спонукати до продуктивної діяльності.
Обладнання: папір, олівці, картки для роботи в групах, демонстраційний матеріал.
Хід заняття.
Вправа «Я мрію стати ...».
Мета: налаштування на роботу, самопрезентація.
Ви ще маленькі, але напевно у кожного з вас є свої мрії, пов’язані з майбутнім. Тому я пропоную вам подумати і продовжити таке речення «Я мрію стати...».
Повідомлення теми і мети заняття.
Ви вже напевно здогадалися, про що саме ми говоритимемо сьогодні. Отже, тема нашого заняття – «Світ професій».
Наші завдання:
•	працювати творчо, активно;
•	розширювати свій кругозір;
•	вдосконалювати свої особисті якості.
Вправа «Використання предметів».
Мета: стимулювання творчого мислення та загального розвитку.
В кожній професії є предмети, речі, без яких не можна обійтися. Я пропоную вам картинки з зображенням певних предметів. Ваше завдання — придумати якомога більше варіантів застосування цих предметів людьми різних професій. Варіанти мають бути як реальні, так і неймовірні.
«Міні-фантазія».
Мета: розслаблення, позитивний настрій.
Зараз з вами ми відправимося у мандрівку в часі. Сядьте зручно, закрийте очі, глибоко вдихніть... Уявіть себе через 20 років. Ви доросла людина, займаєтесь своєю улюбленою справою, маєте все те, про що мріяли. Ви почуваєте себе впевненим і щасливим. Вам добре і спокійно. Спробуйте взяти з собою ці приємні відчуття і повернутися на 20 років назад.
Вправа «Я через 20 років».
Мета: розвиток творчого мислення та уяви.
Зараз я пропоную вам описати те, що ви побачили в своїй уяві, можливо, щось додати, змінити, тобто, описати себе через 20 років. Дайте волю своїй уяві і спробуйте описати всі свої мрії.
Вправа «Знайди відповідь».
Мета: підведення підсумків.
На завершення, я пропоную вам дати відповідь на таке запитання: «Що потрібно для того, щоб моя мрія здійснилася?».