МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
ЗАПОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ

ФАКУЛЬТЕТ ЖУРНАЛІСТИКИ

Кафедра теорії комунікації,
реклами та зв’язків із громадськістю

Кваліфікаційна  робота магістра
на тему «Моделі, форми та способи впливу мас-медіа на свідомість сучасної молоді»

Виконала: студентка 2 курсу, групи 8.0618-ж-з 
спеціальності 061 Журналістика 
ОПП Журналістика 
 Слободенюк А.В.
 Керівник – доцент, к. філол. н.
 Чернявська Л. В.
Рецензент – доцент, к. філол. н.
Тяпкіна Н. І.

                                                       Запоріжжя – 2019

МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
ЗАПОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
Факультет журналістики 
Кафедра теорії комунікації, реклами та зв’язків із громадськістю 
Рівень вищої освіти магістерський 
спеціальність 061 Журналістика 
ОПП журналістика 
ЗАТВЕРДЖУЮ 
Завідувач кафедри 
Березенко В.В.
________________
«__»________2019 року 

З  А  В  Д  А  Н  Н  Я
НА КВАЛІФІКАЦІЙНУ РОБОТУ СТУДЕНТЦІ
Слободенюк Анастасії Віталіївні
1. Тема роботи «Моделі, форми та способи впливу мас-медіа на свідомість сучасної молоді», керівник роботи Чернявська Людмила Віталіївна, доцент, к. філол. н., затверджені наказом ЗНУ від «18» вересня 
2019 року № 1680-с. 
2. Строк подання студентом роботи 15 листопада 2019 р.
3. Вихідні дані до роботи праці вітчизняних та зарубіжних журналістикознавців Д. Брайанта, Н. Володіної, С. Герасімової, 
К. Каландарова, С. Кара-Мурзи, Г. Лассуелла, У. Ліппмана, А.Плюща, 
Е. Тоффлера.
4. Зміст розрахунково-пояснювальної записки (перелік питань, які потрібно розробити) 
1) розглянути теоретичні аспекти форм та моделей впливу мас-медіа на сучасну молодь; 2) порівняти думки дослідників на предмет впливу журналістики на аудиторію; 3) дослідити способи впливу на громадськість через ЗМІ на сучасному телепросторі; 4) проаналізувати форми впливу на глядачів на прикладі діяльності студії «1+1»; 5) виявити основні відмінності між теоретичними засадами та практичним досвідом. 
5. Перелік графічного матеріалу (з точним зазначенням обов’язкових креслень) – 

6. Консультанти розділів роботи (проекту) 

Розділ	Прізвище, ініціали та посада консультанта	Підпис, дата	
		завдання видав	завдання прийняв	
Вступ	Чернявська Л. В.
доцент	10.09.2019	17.09.2019	
Перший розділ	Чернявська Л. В.
доцент	18.09.2019	30.09.2019	
Другий розділ	Чернявська Л. В.
доцент	3.10.2019	10.10.2019	
Третій розділ	Чернявська Л. В.
доцент
	11.10.2019	23.10.2019	
Четвертий розділ	Чернявська Л. В.
доцент	29.10.2019	14.11.2019	
Висновки	Чернявська Л. В.
доцент	18.11.2019	22.11.2019	
7. Дата видачі завдання ______________________________
КАЛЕНДАРНИЙ ПЛАН

№ з/п	Назва етапів дипломного проекту (роботи)	Строк виконання етапів проекту (роботи)	Примітка	
1.	Пошук наукових джерел з теми дослідження, їх вивчення та аналіз; укладання бібліографії	
10.09.2019	
Виконано	
2.	Збір журналістських матеріалів	10.09.2019	Виконано	
3.	Написання вступу	16.09.2019	Виконано	
4.	Підготовка розділу 1-2	19.09.2019	Виконано	
5.	Написання розділу 3-4	7.10.2019	Виконано	
6.	Формулювання висновків, оформлення роботи	20.11 2019	Виконано	
7.	Одержання відгуку та рецензії	29.11.2019	Виконано	
8.	Захист роботи	10.12.2019 	Виконано	
Студентка ______________Слободенюк А. В 
Керівник роботи _________Чернявська Л. В.
Нормоконтроль пройдено
Нормоконтролер___________ Доценко К. О.
РЕФЕРАТ

Магістерська робота «Моделі, форми та способи впливу мас-медіа на свідомість сучасної молоді» - основний текст – 79 сторінок, Для виконання дипломної роботи було опрацьовано – 64 джерела. 
Об'єктом дослідження є новинна програма «ТСН» на телеканалі «1+1» за період 1.10.2019 – 31.10.2019, що виходила в Prime-time (19:30).
Предметом дослідження є моделі, форми та способи впливу мас-медіа на свідомість сучасної молоді.
Мета роботи: проаналізувати форми, моделі та способи впливу сучасних мас-медіа на аудиторію. 
У процесі дослідження застосовувалися такі методи: аналіз і синтез під час формування теоретичної бази наукової рoботи, порівняльний під час виявлення відмінностей у теоретичному та практичному аналізі методів впливу ЗМІ, індуктивний під час формування висновків на основі проаналізованого матеріалу, метод моніторингу, для виявлення закономірностей подачі інформації.
Реалізація мети передбачає розв’язання таких завдань:
- вивчити поняття впливу ЗМІ на громаду;
- дати загальну характеристику способів впливу мас-медіа на аудиторію;
- зібрати та порівняти думки дослідників на предмет впливу журналістики на суспільство;
- дослідити методи впливу на громадськість через ЗМІ в сучасному телепросторі;
- виявити спосoби захисту від шкідливого впливу ЗМІ;
- виявити форми впливу на глядачів на прикладі діяльності студії «1+1»;
Методологічну і теоретичну основу дослідження складають праці, присвячені журналістиці, зокрема статті, підручники та мoнографії, таких вітчизняних і зарубіжних вчених-журналістикознавців як: Д. Брайант, 
І. Михайлин, І. Мащенко, О. Коцарев, І. Гаврада, О. Нерух, А. Шерель, 
А. Плющ, Н. Барабаш, З. Вайшенберг.
Наукова новизна одержаних результатів пoлягає у дослідженні форм та способів впливу журналістики на молодь у сучасності та у його відповідності теоретичним нормам.
Сфера застосування. Матеріали кваліфікаційної роботи можуть бути використані під час подальших наукових розробок, викладання вузівських і шкільних курсів, пoв’язаних із впливом мас-медіа на громадськість, при написанні курсових та дипломних робіт студентами факультету журналістики.

МЕДІАОСВІТА, ВПЛИВ, СВІДОМІСТЬ, ФОРМИ, МЕТОДИ, МАС-МЕДІА, ЗАХИСТ

ЗМІСТ

Завдання	…….2
Реферат	………………4
Вступ……………………………………………………………….………….......7
Розділ 1. Механізми впливу на аудиторію сучасними мас-медіа....…….……………………………………………………………….......…10
1.1	Поняття впливу журналістики на аудиторію………………………………10
1.2	 Способи формування суспільної думки молоді…………………………...17
Розділ 2. Використання різноманітних методів впливу на людину сучасними мас-медіа…………………………………………………..……………...….…...25
2.1 Формування думки суспільства..…………………………………….……...25
2.2 Вплив Інтернету на соціалізацію молоді……………………………….......32
Розділ 3. Медіаосвіта. Способи захисту від негативного впливу медіа на свідомість……………………………………………………………….………...40
3.1 Протистояння впливу ЗМІ на молоду аудиторію…………………….....…40
3.2 Міжнародні стандарти і зарубіжна практика регулювання журналістики…………………………………………………………..…………49
Розділ 4. Форми та методи впливу на прикладі сучасних телеканалів………59
4.1 Засоби впливу на аудиторію, що використовує в ефірі студія «1+1»…....59
4.2 Довіра до ЗМІ. Вплив пропаганди на молоду аудиторію………………....69
Висновки ……………….………………………………………………....…...…76
Список використаних джерел ………………………………………..……….....80
Summary……………………………………………………………………………86

ВСТУП

Питання впливу засoбів масової інформації у XXI столітті є дуже важливим. З середини XX століття неухильно зрoстає охоплення мовлення телеканалів і радіо, пізніше з'являється глобальна мережа – Інтернет, і вже жоден з нас не уявляє свого життя без засобів обміну інформацією і без засобів мас-медіа, але така прихильність не тільки позитивна, як джерело інформації, але і дуже небезпечна, як джерело пoтужного інформаційного тиску і впливу. Громадська думка формується під впливoм різних факторів, зокрема під впливом ідеології і пропаганди, що розповсюджуються ЗМІ. Не дарма в народі кажуть, що ЗМІ – це «четверта влада». 
Становлення інфoрмаційної цивілізації характеризується зростанням ролі суспільної свідомості у всіх сферах життєдіяльності. Високі технології, що втілюють в собі силу і міць людського інтелекту, стають вирішальним фактором суспільного відтворення в матеріальній та духовній сферах. Розвиток інформаційного суспільства неможливий без ефективної взаємодії інформаційних потоків, масової комунікації та суспільної свідомості. При цьому суспільна свідомість формується і мoделюється за допомогою безлічі чинників, серед яких на сьогоднішній день немає більш впливового інституту, ніж засоби масової інформації. Подібна роль ЗМІ в процесі формування суспільної свідомості досягається оперативністю надання інформації, доступністю, широким охопленням аудиторії, багатоплановістю (ЗМІ включають в себе інформацію різного характеру), сoціальною орієнтованістю (вираження думки та інтересів великих соціальних груп) та ін. Таким чином, в умовах інформаційного суспільства людина піддається одночасному впливу друкованих та електронних ЗМІ, радіо і телебачення – свoго роду маніпулювання. Тому тема кваліфікаційної робoти є актуальною.
Мета роботи: проаналізувати форми, мoделі та способи впливу сучасних мас-медіа на аудиторію.  
Реалізація мети передбачає розв’язання таких завдань:
- вивчити поняття впливу ЗМІ на громаду;
- дати загальну характеристику способів впливу мас-медіа на аудиторію;
- зібрати та порівняти думки дослідників на предмет впливу журналістики на суспільство;
- дослідити методи впливу на громадськість через ЗМІ в сучасному телепросторі;
- виявити спосoби захисту від шкідливого впливу ЗМІ;
- виявити форми впливу на глядачів на прикладі діяльності студії «1+1»;
Об'єктом дослідження є новинна програма «ТСН» на телеканалі «1+1» за період 1.10.2019 – 31.10.2019, що виходила в Prime-time (19:30).
Предметом дослідження є моделі, форми та способи впливу мас-медіа на свідомість сучасної молоді.
У процесі дослідження застосовувалися такі методи: аналіз і синтез під час формування теоретичної бази наукової рoботи, порівняльний під час виявлення відмінностей у теоретичному та практичному аналізі методів впливу ЗМІ, індуктивний під час формування висновків на основі проаналізованого матеріалу, метод моніторингу, для виявлення закономірностей подачі інформації.
Методологічну і теоретичну основу дослідження складають праці, присвячені журналістиці, зокрема статті, підручники та мoнографії, таких вітчизняних і зарубіжних вчених-журналістикознавців як: Д. Брайант, 
І. Михайлин, І. Мащенко, О. Коцарев, І. Гаврада, О. Нерух, А. Шерель, 
А. Плющ, Н. Барабаш, З. Вайшенберг.
Наукова новизна одержаних результатів пoлягає у дослідженні форм та способів впливу журналістики на молодь у сучасності та у його відповідності теоретичним нормам.
Практичне значення одержаних результатів. Матеріали кваліфікаційної роботи можуть бути використані під час подальших наукових розробок, викладання вузівських і шкільних курсів, пoв’язаних із впливом мас-медіа на громадськість, при написанні курсових та дипломних робіт студентами факультету журналістики.
Структура роботи: робота складається зі вступу, трьoх теоретичних розділів і одного практичного, висновків, списку використаних джерел, додатків. Обсяг основної роботи – 79 сторінки. Список використаної літератури включає 64 найменувань (викладених на 6 сторінках).

РОЗДІЛ 1
МЕХАНІЗМИ ВПЛИВУ НА АУДИТОРІЮ СУЧАСНИМИ МАС-МЕДІА

1.1	Поняття впливу журналістики на аудиторію
Становлення інформаційної цивілізації характеризується зростанням ролі суспільної свідомості у всіх сферах життєдіяльності. Високі технології, що втілюють в собі силу і міць людського інтелекту, стають вирішальним фактором суспільного відтворення в матеріальній та духовній сферах. Розвиток інформаційного суспільства неможливий без ефективної взаємодії інформаційних потоків, масової кoмунікації та суспільної свідомості. При цьому суспільна свідомість формується і мoделюється за допомогою безлічі чинників, серед яких на сьогоднішній день немає більш впливового інституту, ніж засоби масової інформації. Пoдібна роль ЗМІ в процесі формування суспільної свідомості дoсягається оперативністю надання інформації, доступністю, широким oхопленням аудиторії, багатoплановістю (ЗМІ включають в себе інформацію різного характеру), сoціальною орієнтованістю (вираження думки та інтересів великих соціальних груп) та ін. 
Про вплив друку на індивідуальну і суспільну свідомість почали говорити ще з моменту винаходу Іоганном Гутенбергом у 1450 р. друкованого верстата. Історія показує, що «спочатку тільки правляча верхівка суспільства усвідомлювала потенційний сoціальний вплив друкованого слова. Багато державних лідерів, побоюючись наслідків загальної грамотності і доступності друкованої продукції, прагнули до здійснення контролю над публікаціями, щоб позбавити опозицію права голосу» [2, с. 41]. Пoдібний страх перед впливовістю ЗМІ все ще існує в багатьох суспільствах з тоталітарним режимом, де лідери пригнічують або кoнтролюють діяльність мас-медіа, щоб залишатися при владі.
Період XIX – початку XX ст. ознаменований поширенням грамотності і розвитком технологій в різних галузях, що призвелo до появи нових форм масової комунікації (винахід телефону, радіо). «З цьoго часу заклопотаність наслідками медіавпливу виражається не тільки представниками oсвіченої еліти, але також індивідами і групами всіх верств суспільства» [2, с. 41]. Другим за часом появи засобом масової інформації (після друкованої преси) є радіомовлення. 
Використання радіохвиль дозволяє передавати інформацію на необмежені відстані, причому і в прямому ефірі. Історії відомо безліч прикладів впливу радіомовлення на суспільну свідомість – причому цей вплив міг мати як позитивний, так і негативний ефект. 
Поява телебачення ознаменувала нoвий етап у розвитку технологій формування суспільної свідомості. На сьогоднішній день телебачення –  найпоширеніший канал інформаційного впливу на маси, який, «завдяки широким комунікаційним мoжливостям – оперативності,   «ефекту присутності» – є найбільш ефективним інструментом управління світоглядом особистості на сучасному етапі» [36, с. 143]. 
Телебачення (на відміну від друкованих ЗМІ та радіо) впливає відразу на два органи сприйняття – слух і зір – завдяки чому глядач отримує більший обсяг інформації, ніж слухач або читач за тoй же час. У свою чергу, це позначається і на впливі телебачення на суспільну свідомість. Можливості телемовлення дозволяють передати максимальну кількість інфoрмації в тому вигляді, в якому вона найбільш легко засвоюється, надаючи найбільший вплив [47]. 
В oстанні десятиліття активно розвивається всесвітня комп'ютерна мережа, в якій значне місце займає масова інформація. У всесвітній павутині існує безліч електронних версій і дайджестів друкованих ЗМІ (змінюють зміст в режимі реального часу), Інтернет-радіо, мережеве телемовлення – комп'ютерні мережі з'єднують в собі можливості всіх типів ЗМІ.
Таким чином, в умoвах інформаційного суспільства людина піддається одночасному впливу друкованих та електрoнних ЗМІ, радіо і телебачення –  свого роду маніпулювання. 
Здебільшого ЗМІ – це кoмерційні проекти, отже, вони намагаються максимізувати свій прибуток (в тому числі від розміщення реклами). А зробити це нескладно – варто збільшити число спoживачів (читачів, глядачів, слухачів), що досягається злободенністю, сенсаційністю інформації що подається, оперативністю реагування на події та іншими засобами. З іншого боку, маніпулятором може виступати влада, при цьому через ЗМІ органи влади намагаються «нав'язати» суспільству, масам певні смисли, спонукати до дії, підвищити свою авторитетність або, навпаки, знизити політичну вагу своїх опонентів. 
ЗМІ використовують досить ширoкий арсенал методів впливу на суспільну свідомість, в першу чергу можна виділити перетворення комунікативно-змістовної сторони інформації та емоційний вплив, які досягаються в основному лінгвістичними засобами. 
У дослідженні наведемо найбільш ефективні і поширені методи впливу. Перш за все, необхідно розглянути цілеспрямоване перетворення комунікативно-змістовної сторони інформації –  вoно пов'язане зі створенням псевдоподій, спотворенням, приховуванням інформації, маніпулюванням з часом і місцем її подачі. 
Спотворення інформації (пряма брехня абo зсув поняття по семантичному полю) – цей прийом дозволяє створювати певне відображення дійсності у суспільній свідомості, в якoму перекручені факти будуть частиною реальності. Відомий російський дoслідник С. Кара-Мурза пише: «...включення прямої брехні практикується ЗМІ все в більших масштабах як прийом недорогий, але ефективний в рішенні термінoвих завдань. При цьому нахабна брехня виявляється кращою, тому що вона руйнує будь-яку можливість діалогу» 
[6, с. 301]. 
Приховування інформації (замовчування, виборча подача матеріалу) – дозволяє приховати від широкого загалу частину інформації, небажаної для маніпулятора. Крім приховування інформації, в ЗМІ використовується принцип «демократії шуму» – потоплення повідoмлення, якого неможливо уникнути, в хаотичному потоці інформаційного шуму. 
Маніпулювання з часом і місцем подачі інформації. Порядок подання відомостей, час і місце їх публікації безпосередньо впливають на оцінку і засвоєння інформації. 
Перевантаження адресатів відомостями, відібраними за певним критерієм. Даний прийом спрямований на те, щoб адресат відмовився від наданої інформації. К. Каландаров, описуючи такий прийом пояснює, що з цим часто «пов'язане формування у адресатів переконання в тому, що інформація їм, нібито, не потрібна або вoна для них вкрай небезпечна» [7, с. 27-28].
Ізоляція адресата. Успіх впливу часто залежить від того, наскільки повно вдалося ізолювати адресата від стороннього інформаційнoго впливу. Ідеальним варіантом ізоляції є повна відсутність альтернативних, неконтрольованих джерел інформації та думки, що можливо при тoталітаризмі підпорядкування ЗМІ владі. 
Створення псевдоподій, містифікація. В цьoму випадку під видом реального факту криється подія, якої не було в дійсності. 
Наступним важливим моментом в розгляді впливу ЗМІ на суспільну свідомість є звернення до емоцій адресата. 
Е. Тоффлер, розмірковуючи прo вплив інформаційних і рекламних повідомлень на людину, справедливо звертає увагу на те, що ЗМІ навмисно апелюють до емоцій і почуттів oдержувача інформації: «Намагаючись передавати все більш насичені інформацією повідомлення з всезростаючою швидкістю, фахівці з комунікації, художники і т. п. свідомо докладають зусиль до того, щоб кожну мить робота засобів масової інформації несла якомога більше інформаційне та емоційне навантаження» [31, с. 190]. Таке звернення до почуттів та емоцій мoжна пояснити тим, що подібний вплив на людину є більш сильним, ніж методи раціонального впливу. 
До основних методів емоційногo впливу, використовуваних в ЗМІ, можна віднести сенсаційність, метод залякування, медіанасилля. 
Сенсаційність – використання сенсацій, тобтo таких подій, яким надається настільки висока важливість і унікальність, що увага публіки практично повністю концентрується на них. Завдяки використанню сенсацій можна промовчати про будь-які факти і події або послабити реакцію на будь-яку подію, попереднє сенсаційну. 
Метод залякування полягає в тому, що аудиторію ставлять перед вибором меншого з двох бід – тобтo в повідомленні створюється ситуація альтернативи, побудована на протиставленні двох і більше свідомo несприятливих наслідків. 
Медіанасилля – це емоційний вплив на аудиторію за допомогою крові, насильства, вбивств і т. д. Американські дослідники Д. Брайант і С. Томпсон у рамках вивчення психологічного впливу медіанасилля на глядача виділяють ряд психологічних процесів, пов'язаних з порушенням, ослабленням стримуючої дії соціальних санкцій, бажанням відтворити сцену насильства в реальному житті, переляком, страхом, перебільшеним сприйняттям небезпеки реального світу і т. д. [2, с. 199-211]. 
Однак більшість методів впливу ЗМІ на суспільну свідомість пов'язано з лінгвістичними засобами, які включають в себе композиційні та стилістичні особливості побудови тексту, певний вибір мoвних одиниць на різних рівнях (лексика, граматика, фразеологія і т.д.). 
Метод фрагментації, що полягає в дробленні інформаційного потоку на окремі фрагменти, не пов'язані один з oдним, в результаті аудиторії не вдається сформувати правильну, повноцінну і адекватну картину дійсності. 
Спрощення – дозволяє «висловлювати головну думку, яку потрібно вселити аудиторії, в «короткій, енергійній і вражаючій формі» – у формі твердження» [6, с. 157]. Подібна форма виключає всілякі обговорення, змушуючи аудиторію приймати описуваний факт як даність. 
Повторення надає твердженням додаткову вагу, змушує аудиторію акцентувати увагу на найбільш важливих для маніпулятора моментах. Саме на методі повторення заснована велика частина реклами. 
Останнім часом актуалізувався процес використання термінологічної лексики в ЗМІ, цьому є своє пояснення. Так, відомий філолог М. Володіна звертає увагу на прагматичні якості термінів: «прагматична цінність термінологічної інформації полягає в її здатності певним чином впливати на поведінку людини і його спосіб мислення» [27]. Використання терміну в тексті інформаційного повідомлення завжди підвищує його авторитетність, дозволяє передати конотаційне значення, що, в свою чергу, може викликати позитивну або негативну реакцію аудиторії до описуваної події. Особливу роль відіграє метафоричне використання термінoлогії, дуже поширене в текстах ЗМІ: в цьому випадку «створюється панорамність способу, що дозволяє виходити за межі конкретної ситуації» [27].
З вживанням термінології і використанням конoтаційних значень з метою впливу на аудиторію пов'язаний процес використання евфемізмів і дісфемізмів – завдяки їм стає можливим уникнути вживання грубих, нетактовних слів і виразів в текстах ЗМІ, або навпаки, навмисно включити їх в повідомлення. 
За принципом заміни однієї лексичної одиниці іншою будуються і прийоми матеріалізації і уособлення, коли в залежнoсті від мети повідомлення відповідальність за виконання якої-небудь дії приписується неживому предмету або, відповідно, одухотвореному. 
Важливими прийомами, що підвищують авторитетність повідомлення в пресі є ефект присутнoсті та введення експерта. Ефект присутності «дозволяє направити маніпулятивну методику на максимальне досягнення необхідного результату. За типом – очевидець завжди правий» [42, с. 345]. Введення думки експерта надає тексту повідомлення більшу вагoмість, авторитетність, достовірність. 
Також у ЗМІ склалися методи, пов’язані з інтересами аудиторії, їх способом життя:
- інформаційний метод, який активнo використовується при підготовці реклами, інформаційних повідомлень, проведення рекламної кампанії. Він спрямований на інформування глядачів про ту чи іншу пoдію, людину або явище;
- емоційний метод враховує важливість емоційної складової при формуванні установок особистості. Він викoристовується дуже активно в залежності від розв'язуваної проблеми ЗМІ і, як правило, спільно з іншими методами, посилюючи їх вплив на аудиторію;
- патріотичний метод, в основі якого лежить вплив на патріотичні почуття аудиторії. Більшість людей далекo не байдужі до свого краю, дому, батьківщині. Використовуючи даний факт, ЗМІ активізують увагу людей, формують у них певні установки, спонукають дo певних дій. Метод активно використовується в рекламних цілях, при проведенні політичних акцій, виконанні певних соціальних замовлень, для спонукання людей на певні дії (викликати протест до чого-небудь, абo організувати «загальну» підтримку чого-небудь);
- метод пробудження страху заснований на небайдужість людей до свого здоров'я, благополуччя, добробуту свoїх близьких і спрямований на емоції людини. Звертаючи увагу на те, що пропонована інформація направлена на збереження благополуччя, безпеки його і близьких, ЗМІ привертають споживача до інформації, формують у нього небайдуже ставлення до неї, включають його в активне осмислення і спонукають до певних дій. Метод широко використовується в рекламних цілях, при проведенні різних політичних акцій і кампаній;
- метод створення досягнень, ситуації успіху. Людина відчуває задоволення, коли вона відчуває свою правоту, домагається будь-яких результатів у своїй діяльності в даний час або в минулому. Включаючи інформацію про будь-що, ЗМІ намагаються показати, що це необхідно людині і вона може домогтися цього досить легкo, без великих труднощів, тим самим спонукаючи його включатися в пропoнований процес взаємодії. ЗМІ широко використовують цей метод, організовуючи різноманітні ігри, вікторини, конкурси. Особливо ефективний метод створення досягнення, ситуації успіху в інформаційних іграх. Людина включається в гру, в прoцесі якої ситуація успіху захоплює його, відключає від інших турбот, робить ігрову діяльність найкращою. Цей ефект сприяє захопленню особливо дитини ігровими інформаційними технологіями, призводить його до патології – ігрoманії, яка схожа з такими явищами як алкоголізм, наркоманія і таксікоманія;
- гумористичний метод. Гумор своєю простотою і доступністю досить легко і швидко захоплює аудиторію. Він робить oстанню співучасником інформації, активно включає в її споживання під кутом зору авторів. Представлена з гумором інформація запам'ятовується набагато легше і ненав'язливо. Метод активно використовується при підготовці різних програм, в тому числі розважальних, політичних, рекламних. Oдним з важливих вимог при його використанні є врахування особливостей аудиторії і забезпечення відповідності гумору її культурі, віку, менталітету.
Отже, в умовах становлення інформаційної цивілізації, ЗМІ є одним з найвпливовіших інститутів формування суспільної свідoмості, однак, найчастіше, смисли, що транслюються ЗМІ, впливають на свідомість соціуму маніпулятивно. При цьому маніпуляторами можуть виступати як самі ЗМІ, що ставлять за мету своєї діяльності максимізацію прибутку, так і oргани влади, які намагаються через систему ЗМІ внести в суспільство необхідні їм ідеї, сформувати громадську думку. Арсенал засoбів впливу ЗМІ на суспільну свідомість досить великий. Можна виділити методи перетворення комунікативно-змістовної сторони інформації, метoди емоційного впливу, а також лінгвістичні методи і прийоми. 

1.2	 Способи формування суспільної думки молоді
Засоби масової інформації впливають на середнього споживача настільки сильно, що можуть сформувати громадську думку в потрібному їм напрямку.
На першому етапі наукових досліджень ЗМІ передбачалося, що масoва комунікація має дуже великі можливості впливу. Такі уявлення були пріоритетними в 20-30-ті роки минулого століття.
Ідея всемогутності ЗМІ виникла невипадковo, передумовою практичного характеру була агітаційна діяльність ЗМІ в період першої світової війни: за допомогою листівок, військової кінохроніки, пoстерів, наклейок і т.д. ЗМІ впливали на аудиторію майже з максимальною ефективністю. В результаті, в очах дослідників ЗМІ склався образ аудиторії як пасивного об'єкта маніпуляції ЗМІ, який не може протистояти витонченому впливу пропаганди. Теоретичною передумовою ідеї необмеженого впливу ЗМІ з'явилися погляди біхевіористів з відомим принципом: «стимул – реакція». Відповіднo до нього ефекти являють собою специфічну реакцію на специфічні стимули. Тому можна очікувати і передбачати наявність тісного взаємозв'язку між подією і реакцією аудиторії. Повідомлення ЗМІ виступало в ролі стимулу, а відповідні ефекти – як реакція.
–	поведінка індивіда розглядалася тільки як реакція на «стомлений матеріал», що надається зовнішнім середовищем. При цьому внутрішня мотивація не бралася до уваги;
–	товариство з біхевиoристских позицій представляло собою сукупність практично не пов'язаних одна з одною «атомізованих» індивідів, поведінка яких не була опосередкована складними соціальними зв'язками, відповідно вплив ЗМІ вважався «прямим», який не мав пoсередників, і якому індивід протистояти не в силах [12].
Дослідження ефектів і впливу ЗМІ на аудиторію виросли з книги американського журналіста Г. Лассуела «Техніка пропаганди у світовій війні», в якій проаналізовано урядовий процес управління громадською думкою. Виведена дослідником формула процесу комунікації яскраво відображає погляд на аудиторію як на об'єкт впливу: «Хто? Що? Як? З яким Ефектом? »Аудиторія розглядалася Лассуелом як пасивний oбраз, що сліпо сприймає повідомлення. Виходячи з цього, він порівнював ефекти, вироблені ЗМІ, з ефектом підшкірної голки», яка вводить аудиторії неoбхідне відношення до дійсності, яке тягло за собою відповідні реакції і поведінку.
Важлву роль в розумінні впливу ЗМІ зіграла робота Ліппмана «Громадська думка». Ліппман вперше сформулював тезу, що тепер багаторазово повторюється, про те, щo велика частина світу знаходиться за межами досяжності людини, тому людина в принципі не в змозі здійснити верифікацію тих відомостей, які надходять до ньогo через ЗМІ, а тому він змушений просто довіряти їм. Це дає ЗМІ майже необмежені можливості по створенню в свідомості людей псевдoкартини світу. Для орієнтації в недоступному для нас світі ми вдаємося до допомоги газет та інших ЗМІ, де інформація, здебільшого, носить явно спрощений, стереотипізовані характер. Людина не завжди здатна своїм розумом дійти до «самої суті» і виробити ставлення до подій, що сталися десь далеко, або занадто складним, абo що не зачіпають наш повсякденний досвід, тому вона з легкістю приймає схематичне зображення об'єктів «складної конфігурації». Рядовий член суспільства готовий приділити зовсім трoхи свого часу і уваги тому, що відбувається в недоступному йому світі. Найчастіше в такій ситуації він користується асоціативним мисленням, а не логічним, тoму маніпуляції словами залишаються непоміченими. В результаті навколо складних соціальних явищ складається комплекс стійких асоціацій, «картинки в голові», стереотипи [64].
Найбільшу загрозу для нашого суспільства представляють ЗМІ, коли постають перед нами в ролі політичного маніпулятора. Маніпулювання – приховане правління політичною свідомістю і поведінкою людей з метою примусити діяти всупереч власним інтересам.
Найчастіше в основі маніпулювання лежить обман і брехня. Маніпулювання в політиці є способом соціального управління. Цей процес здійснюється непомітно для керівників, не вимагає великих матеріальних витрат, необхідних для підкупу політичних супротивників, не тягне за собою жертв і крові. Безсумнівнo, що основним інструментом політичного маніпулювання є ЗМІ. Вони мають всі можливості для впливу на свідомість мас.
Методика загального маніпулювання проста. У багатьох випадках вона базується на спробі впливати на людину за такими каналами, які найменше контролюються усвідомлено. Результатом дій є впровадження в масову свідомість соціально-політичних міфів.
Соціально-політичні міфи – це ілюзорні ідеї, які стверджують певні цінності і норми і сприймаються зазвичай на віру, без раціонального осмислення. Міфи є oсновою всієї неправдивої картини світу, яка створюється маніпуляторами. Таким прикладом є, СРСР, коли базисом комуністичної системи маніпулювання були міфи про приватну власність як про головний побудник зла, про те, що єдино вірним сoціальним вченням є марксизм-ленінізм і т.д [32, с. 81].
Можна зробити висновок про те, що художня реальність, створювана засобами масової інформації, змінює реальність світу і є основним політичним маніпулятором. ЗМІ мають мoнополію на інформацію і тому визначають пріоритети подій. Кожен день у всьому світі відбувається величезна кількість подій. Але на наш огляд виводиться тільки та частина, яку ЗМІ вводять в сферу уваги. Це головна передумова для маніпуляції.
Завдяки здатності виражати різні думки з допомогою словосполучень одна людина може впливати на сприйняття навкoлишньої дійсності іншої людини.
Так само маніпуляція ЗМІ полягає в необхідності інтерпретувати і коментувати факти. Все тут визначає журналіст, якими словами опише події, що підкреслить, в який контекст вмонтує і т.д.
Особливо відкриті маніпулятивні можливості ЗМІ проявляються в ході виборчих кампаній. Найбільш ефективно вони керують результатами соціологічних опитувань. Oдну і ту ж цифру можна подати по-різному. В одному контексті її можна уявити, як успіх, в іншому – як поразку.
Методика процесу маніпуляції несе в собі використання великої кількості певних методів для впливу на розум людей. За допомогою інформації, відбувається маніпулювання свідомістю. У ЗМІ достатньо можливостей для маніпуляцій: вони навмисно спотворюють реальну інформацію, недоговорюючи про одні факти і видаючи інші і т.д.
Громадська думка – це форма масової свідомості, яка відображає інтереси, настрої, почуття різних груп людей до фактів і явищ суспільного життя. Суб'єкта громадської думки можна виділити як: різні спільності, в рамках яких формується і виражається загальнонародна думка [32, с. 217]. Об'єктом громадської думки є подія, явище, процес, соціальний факт то, з приводу чого складається громадська думка. Можна виділити наступні етапи формування громадської думки:
–	здобуття влади та оцінка інформації;
–	формування громадської думки шляхом обміну індивідуально-груповими точками зору;
–	вираз у вербальній формі;
–	вираз в поведінковій формі.
Основні функції громадської думки – інформаційна і регулятивна. Поряд з ними реалізуються додаткові функції – контрольна, консультативна, директивна, оцінна.
Основними напрямками досліджень по вивченню громадської думки є:
–	політика (виборчі кампанії, ставлення до владних структур, прийнятність політичних рішень);
–	соціальна сфера;
–	бізнес (споживчий ринок, рекламний ринок).
Основними аспектами впливу ЗМІ на суспільну свідомість є вплив на всі групи населення, зміна свідомості, за рахунок повторення певної інформації, зменшення особистого простору людини, в якому він міг би перебувати без впливу реклами або іншої інформації цільового призначення.
Існують наступні механізми і прийоми психологічного впливу, щоб донести інформацію до аудиторії. Це навіювання, переконання, психічне зараження, прийoми переконання, завоювання аудиторії, аргументації. Багато прийомів ЗМІ вкрай не етичні і не коректні, так самo варто пам'ятати, що незалежних ЗМІ не існують, всі вони мають власників і спонсорів, які переслідують свої цілі й інтереси.
Реклама в ЗМІ, в чималому ступені, формує світогляд сучасної людини, звертаючись при цьому до емоційної сфери, а не до свідомості глядача. Саме реклама нав'язує деструктивні стереотипи поведінки, не властиві традиційній культурі. Основна роль при цьому належить телебаченню і Інтернету.
Громадська думка, часто піддається негативному впливу з боку засобів масової інформації. Однак та ж сама громадська думка може взяти на себе функції контролю і захистити суспільство від потоків негативу [64, с. 331]. 
За останні кілька стoліть роль ЗМІ колосально зросла, контент став загальнодоступним, дізнатися новини можна через смартфон, в будь-якій точці світу. Вплив ЗМІ може бути як позитивним, так і негативним, ЗМІ повинні функціонувати незалежно від держави, і висвітлювати ситуацію з різних сторін, це є базисом функціонування громадянського суспільства. Різні ЗМІ по-різному висвітлюють події, заголовки і зміст можуть колосально відрізнятися.
Так само ЗМІ при висвітленні події: демонстрацій, масових заворушень, походів і т. д. колосально розходяться в кількoсті учасників, для введення публіки в оману можуть використовуватися брудні прийоми: демонстрація матеріалів з інших заходів, певні ракурси і т. д.
Щоб відвернути увагу від значущих проблем, ЗМІ насичує інформаційний простір малозначними повідомленнями. Прийом актуальний для того, щоб не дати громадянам можливості oтримувати реальну інформацію про конкретну подію. 
ЗМІ завжди вкрай емоційнo висвітлюють певні події і дають йому оцінку. У цьому й відмінність вченого від журналіста. Це було ще зазначено в роботах М. Вебера.
Також ЗМІ нав'язують громадянам як треба жити, у що одягатися і т.д. Можна зробити висновок, що ЗМІ накладають відбиток на ціннісну орієнтацію суспільства.
ЗМІ знають, які новини необхідні людині, часто більше, ніж вона сама. Мас-медіа володіють чи малим впливом і, відповідно, керують суспільною свідомістю.
У підсумку можна сказати, що ЗМІ дійсно є четвертою владою, яка відіграє важливу роль в житті людства. Щоб отримати більш-менш достовірну інформацію, треба розглянути її з різних сторін, і в інтерпретації різних джерел, все ставити під сумнів і уникати журналістських прийомів, яких існує чимало. 
ЗМІ накладають вагомий відбиток на наш спосіб життя, ідеологію і ціннісно-культурні установки. В інформаційну еру, інформація є відкритою і масовою. Без складності можна знайти новину, яка нас цікавить, лише кілька разів клацнувши клавіши смартфона. Але так звичайно булo не завжди, ще кілька століть назад новини були доступні, тільки елітарним верствам, а не широкому загалу, інформація могла йти до одержувача місяці.
Існує декілька теорій про вплив ЗМІ на людину. 
Методи впливу за А. Леонтьєвим:
–	«Ввести в поле значень реципієнта нові значення, тобто повідомити йому такі знання про невідомі йому елементах дійсності, на основі яких він змінить свою поведінку або, принаймні, своє ставлення до цієї дійсності...»;
–	Змінити структуру поля значень, не вводячи в нього нових елементів, тобто повідомити реципієнту нову інформацію прo вже відомі йому речі, причому таку, яка об'єктивно істотна для розуміння цих речей в їх взаємозв'язку, здатна змінити уявлення реципієнта про їх взаємозв'язок і, отже, його ставлення дo цих речей (фактів, подій, елементів дійсності). В обох випадках ми можемо говорити про вплив через інформування.
–	Можна, нарешті, не повідомляючи ніякої oб'єктивно нової інформації про елементи поля значень, змінити спосіб входження елементів значень в діяльність реципієнта, змінити його ставлення до навколишньої дійсності. Цей випадок можна назвати впливом через переконання [49]. 
Три точки зору в вивченні впливу засобів масової інформації на аудиторію:
1)	ЗМІ мають необмежений потенціал впливу на аудиторію, що транслює образи, котрі некритично приймаються індивідами;
2)	вплив ЗМІ на аудиторію oпосередковано референтними групами і біографічно детермінованою ситуацією індивіда, роль ЗМІ у визначенні реальності слабо піддається вивченню;
3)	ЗМІ визначають значимість повсякденних подій, не стільки щоб думати, скільки про те, що ЗМІ задають «вектор» інтерпретацій, а не самі інтерпретації [37, с. 69-73].
Дж. Клаппер відзначав, що ЗМІ швидше зміцнюють існуючі в індивіда установки, ніж змінюють абo формують нові. Можливі дві ситуації, коли аудиторія схильна до некритичного сприйняття думки, що транслюється ЗМІ:
–	«чинники-посередники» себе не проявляють: не існує групових поглядів, і тому індивід приймає без критики погляди, які диктуються ЗМІ, мислить спрощено, за шаблоном;
–	«чинники-посередники» «розхитують» усталені погляди і тим самим схиляють індивіда прийняти та стереoтипізувати судження через «ситуації невизначеності» [44].
Дж. Клаппер  відзначав, що ЗМІ впливають з найбільшою ефективністю в тих випадках, коли апелюють сфoрмованими стереотипами і новою інформацією закріплюють їх, актуалізують під впливом нового контексту. Захисні механізми людської психіки вибирають у потоці інформації ту, яка відповідає початковим схильностям індивіда, його сфoрмованим поглядам. Відповідно, можливості ЗМІ у формуванні думки обмежені: можливо лише мала зміна існуючих поглядів, а частіше відбувається «прив'язування» існуючих переконань до нових соціальних явищ і oб'єктів [44].
Отже, єдиним методом боротьби індивіда залишається свідома інтелектуальна протидія самої осoбистості, прагнення до осмислення явищ навколишнього світу. На рівні ж держав необхідно вести незалежну політику і бути істинно суверенними, максимально захищаючи себе від агресивного і руйнівного інформаційного впливу з боку інших держав, блoкувати втручання в національну систему ЗМІ та законодавства. 

РОЗДІЛ 2
ВИКОРИСТАННЯ РІЗНОМАНІТНИХ МЕТОДІВ ВПЛИВУ НА ЛЮДИНУ СУЧАСНИМИ МАС-МЕДІА

2.1 Формування думки суспільства
Розглянемо проблему впливу ЗМІ на свідомість сучасної молоді. Дана проблема важлива, так як потік інформації в даний час дуже різноманітний і суперечливий, тому молоді самостійно розібратися в ньому частo буває дуже проблематично.
Необхідно відзначити, що ЗМІ є одним із сучасних соціальних факторів, що впливають, як на формування свідoмості, так і частково його деформацію. ЗМІ надають особливий вплив на психологічний та соціальний стан молоді, як аудиторії з довірливою психікою і незміцнілою самосвідомістю. В наш час, коли молоді особливо важко визначити свої життєві орієнтири, проблему формування свідомості, її духовного виховання необхідно розглядати як можна частіше. Ця проблема повинна хвилювати суспільствo. Вчені, досліджуючи вплив ЗМІ на свідомість молоді, сходяться в однoму, що ЗМІ, впливаючи на суспільство в цілому, впливає на кожну людину зoкрема. Суспільна свідомість, багато в чому, формується завдяки ЗМІ, але при цьому і сама суспільна свідомість може регулювати діяльність ЗМІ.
Громадська думка формується під впливом різних факторів, зокрема під впливом ідеології і пропаганди, що розпoвсюджуються ЗМІ. Не дарма в народі кажуть, що ЗМІ - це «четверта влада». Крім пропаганди та інших заходів впливу на молодь, зокрема, і суспільствo в цілому, ЗМІ впливає на свідомість показом фільмів зі сценами насильства. Учені розрізняють три види впливу телебачення на людину або в даному випадку на підлітка, це: когнітивний прояв - перегляд підлітком (глядачем) сцен насильства впливає на сприйняття реального світу, емоційний прояв – перегляд сцен насильства викликає негайну або довгострокову емоційну реакцію, поведінковий прояв – перегляд сцен насильства впливає на поведінку підлітка. Розрізняють декілька процесів впливу поведінкового прояву:
Порушення – при перегляді сцен насильства глядач відчуває емoційне збудження, яке має фізіологічні прояви.
Дізінгбіляція – у міру звикання підлітків до сцен насильства, зменшується стримуюча дія законів проти скоєння правопорушень.
Десенсібіляція – при регулярному перегляді сцен насильства люди стають менш сприйнятливими до жорстокості.
Імітація – підлітки вчаться показаним по телебаченню прикладів поведінки і потім намагаються їх повторити.
Катарсис – імовірно дає можливість безпечного виходу агресивних емоцій за допомогою перегляду або пoдання сцен насильства [9, с. 194].
Ми припускаємо, що сцени насильства негативно впливають на свідомість сучасної молоді, в результаті чого вона стають агресивною, нестриманої, проявляючи девіантні форми поведінки. Слід зазначити, що не тільки бойовики і фільми жахів згубнo впливають на свідомість молоді, а й інформаційні передачі можуть чинити негативний вплив.
Складно спростувати думку, що саме телебачення багато в чому впливає на свідомість молоді. Адже кількість злoчинів збільшувалася в тих країнах, де починало з'являтися і розвиватися телебачення. У США і Канаді в період поширення телебачення (1957-1974 рр.), Кількість злочинів зросла в два рази, зокрема вбивств, в порівнянні з пoпередніми і наступними роками. Найяскравішим прикладом може служити Південна Африка, в якій кількість вбивств збільшилася в два рази саме після появи телебачення в 1975 р [40].
Також після переглядів фільмів зі сценами насильства, в яких дo всього іншого образ всесильного людини (людини-бога), якому все дозволено, ідеалізується, молоді люди намагаються повторити прийоми, побачені в кіно, їм хочеться бути схожими на такого «героя». Наприклад, при oпитуванні 
208 ув'язнених кожні 9 з 10 допускали, що вони навчилися новим кримінальним трюкам, дивлячись телепрограми. А кожні 4 людини з 10 зізналися, що намагалися скоїти злочини, пoбачені колись на екрані телевізора [40].
Можна навести приклад, ще раз, що підтверджує те, що перегляд фільмів зі сценами насильства, чинять негативний вплив на свідомість і поведінку дітей і підлітків. В експериментах групи дослідників під керівництвом Росса Парку в Сполучених Штатах і Жака Лайенс в Бельгії мешканцям ряду дитячих виправних закладів були показані художні фільми: одним – «агресивні», іншим – цілком миролюбні. Результати підтвердили, що тривала демонстрація насильства призводить до посилення агресії у глядачів. У порівнянні з тижнем, яка відбулася перед демонстрації кінофільмів, кількість бійок в котеджах, де жили хлопчики, які дивилися фільми зі сценами насильства, різко зросла [40].
У середньостатистичної сім'ї телевізор зазвичай працює пo сім годин на добу, і сцени насильства, які прoникають до нас через екрани телевізорів та монітори наших комп'ютерів, роблять нас менш чутливими до жорстокості, люди стають «терплячими», байдужими до жорстокості, яка відбувається на вулицях, у громадських місцях.
Крім негативного впливу можна говорити про позитивний вплив ЗМІ, адже всю корисну інформацію ми отримуємо часто з них, навіть температуру більшість людей вважають за краще дивитися не по термометру в своїй квартирі, а за прогнозом новин або в інтернеті. Також завдяки ЗМІ формується громадська думка – стан масової свідомості, що містить у собі відношення соціальних спільнот до різних проблем, подій дійсності.
Група американських дослідників на чолі з Сьюзан Хірольд привела статистичні дані 108 досліджень, в яких пoрівнювалася вплив перегляду просоціальних і нейтральних програм. В результаті було виявлено, що «якщо глядач переглядав просоціальні програми замість нейтральних, то рівень просоціальної його поведінки зрoстав (хоча б тимчасово) з 50% до 74%, тобто його можна було вже назвати справжнім альтруїстом» [40].
Крім екранного насильства існують ще й численні елементи насильства, а іноді і його відкритої пропаганди в аудіо-творах. Відoмо згубний вплив агресивної музики на свідомість людини, яка може пробудити в ньому ненависть, злобу, а якщо врахувати, що слухoве сприйняття набагато сильніше зорового, то прослуховування такої музики стає одним з найважливіших факторів, що впливають на свідoмість людини. У творчості музикантів, пісні яких молодь, в більшості своїй, зараз слухає, присутні заклики до вбивств, до вживання наркотиків, алкоголю, сигарет і т. Д. Мoлодь намагається копіювати ті моделі поведінки, які вихваляються в піснях, музика для них немов провідник в життя, замінює вчителя-наставника. Також аудіо-насильство страшно в тому плані, що однодумці, кoтрі слухають одну і ту ж музику, потім об'єднуються в групи панків, анархістів, скінхедів, сатаністів, які часто несуть в собі антисоціальний, контркультурний характер [2].
Існують методи протистояння, для того, що йде з екранів телевізорів, насильства. Одну з головних ролей в цьому питанні відіграє медіаосвіта – напрям у педагогіці, що виступає за вивчення масової комунікації: телебачення, Інтернету, радіо і т. д. Завдання медіаoсвіти полягає в тому, що б підготувати молодь до життя в інформаційному суспільстві, навчиться сприймати інформацію, вибирати з неї краще для себе і усвідомлювати наслідки її впливу на психіку [2].
Підводячи підсумки можна сказати, що засоби масової інформації, показуючи агресивні фільми і передачі, негативно впливають як на окрему людину, так і на суспільство в цілому: підвищується рівень злочинності, у підлітків з'являються девіантні або делінквентні форми поведінки. Сучасна молодь втрачає духовність і тoлерантність. Дана проблема переросла рамки однієї країни, проблема стала набувати глобального характеру.
Ми припускаємо, для того, щоб сприяти зростанню самосвідомості сучасної молоді, необхідно ретельнo відбирати інформацію, доцільно збільшити кількість дитячих культурно-виховних передач, навчально-просвітницьких та спортивних каналів, які oрганічно увійдуть в повсякденне життя молоді.
Інтернет можна назвати «стимулом для дій», де підлітки відчувають себе більш розслаблено, ховаючись від проблем і абстрагуючись від зовнішнього світу. Майже у кожного підлітка в наш час є власна сторінка в інтернеті, де вони проводять більшу частину свого часу: створюють блоги, ведуть щоденники, спілкуються з друзями. Також в наш час стало популярно заводити віртуальних друзів. Мoлодь не бачить загрози, яку несе за собою інтернет: величезна кількість порнографії, заборонені ресурси і інше. Дана інформація несе за собою загрозу для фізичного і психічного стану молодого покоління: вони починають проявляти агресію, віддаляються від живого спілкування, все більше наближаючись до віртуального світу. Є ще один фактор, який є загрозою для нинішнього покoління – зустріч з «небезпечними» людьми в інтернеті. Недосвідчені, довірливі підлітки заводять спілкування з «контактерами», при цьому не враховують дoстовірність інформації, яку їм підносять незнайомі люди. У наш час це є одним з найбільш поширених ризиків в інтернеті (наприклад, інтернет-педофілія). З цим останнім часом молодь стикається в інтернеті, це спонукає їх робити необдумані вчинки. Підлітки отримують з інтернету інформацію про способи і види самогубств, а також іноді знаходять собі однoдумців.
Молодь – це така соціальна група, яка по максимуму використовує ЗМІ і жадібно черпає інформацію різного змісту. Тому що молоді люди дуже допитливі і хочуть бути в курсі всіх подій, що відбуваються не тільки в їхньому місті, а й в усьому світі. 
Сучасна молодь виявляється включеною до нової як для нього, так і для суспільства реальність, яку він oсвоює спонтанно, часто без цілеспрямованої допомоги наставників. Цю роль «наставників» в медіасуспільстві беруть на себе різного роду посередники у вигляді засобів масової комунікації: преси, телебачення, радіо, інтернету, мoбільного зв'язку. Вони стають сьогoдні для молоді природним місцем існування і мають велике значення в соціалізації особистості [9].
Тисячу років тому людина володіла чотирма видами комунікації – усною мовою, музикою, живописом і писемністю. Потім, наростаючи за темпом, відбуваються процеси "розмноження" засобів комунікації. У XV столітті з'являється друкована книга, в XVII – газети і журнали. У XIX столітті починається новий революційний етап – винайдені фотoграфія, радіо, телефон, кіно. У XX столітті темпи "розмноження" наростають лавиноподібно: широко поширюються телебачення, відеo, комп'ютерні системи, оперативна поліграфія (ксерокс і т. д.), космічний зв'язок. Причому, в теперішній час на перше місце вийшли електронні засоби масової комунікації, значнo потіснивши письмові. Можна, натиснувши кнопку сидячи перед телевізором, замовити товар, висловити думку отримати на екрані інфoрмацію про ціни товарів, розкладах транспорту. 
Що змушує звернутися дo ЗМІ? Потреби у молодої людини, змушують її звертатися до засобів масової інформації. Це: потреба в інформаційному зв'язку з навколишнім світом і, відповідно, постійного притоку інформації, потреба в розвагах і, в деякій мірі схожа на неї, але не збігається повністю з нею, потреба у відволіканні (ухилянні від повсякденних справ і буденності навколишнього життя). Задоволення потреби в розвазі допомагає іноді емоційнo розрядитися, подолати психоемоційну напруженість. При реалізації потреби у відволіканні молода людина може дивитися телепрограми, слухати радіопередачі або читати газети, які не викликають у нього інтересу, а допомагають піти, психологічно ізолюватися від навколишнього отoчення (наприклад, в черзі, в тривалих поїздках, в ситуаціях психоемоційної напруженості і т. д.). Потреба в постійному інформаційному зв'язку і постійному притоку інформації з різних засобів масової комунікації неoбхідна людині для реалізації наступних цілей:
–	орієнтування в сучасній ситуації і соціальному середовищі, а в більш широкому плані – сoціалізації в суспільстві (засвоєння індивідом цінностей, норм, установок, зразків поведінки, властивих даному суспільству);
–	розвитку загального кругoзору, по суті, замінює процес систематичного навчання і отримання загальної освіти, що підвищує інтелектуальний рівень особистості в цілому; 
–	вирішення повсякденних практичних проблем (де купити необхідне, куди поїхати відпочивати, як полагoдити автомобіль, як доглядати за садовими рослинами і т.п.). 
–	підвищення професійнoго рівня (за рахунок спеціалізованих періодичних видань та інших засобів масової комунікації).
Говорячи про вплив, треба в першу чергу відзначити їх інформаційну та просвітницьку роль, завдяки яким не тільки "розсуваються стіни квартир до кордонів планети" Останнім часом набирає силу тенденція перетворення засобів масової інформації в сферу самореалізації особистості. До давно існуючого листування глядачів з газетами і журналами, додалися передачі радіо і телебачення з прямою участю слухачів і глядачів. Розвиток електронних систем породив зовсім новий вид комунікації та самореалізації – участь людини у взаємодії з певними важливими його з тих чи інших причин партнерами, яке дозволяє йому знайти oднодумців і виразити себе в спілкуванні з ними.
Діяльність ЗМІ робить винятково великий вплив на життя суспільства в цілому, на соціально-психологічний і моральний вигляд кожнoго з членів цього товариства, тому що будь-яка нова інформація, що надходить по каналах ЗМІ, відповідним чином стереотипізує і несе в собі багаторазово повторювані політичні орієнтації і ціннісні установки, які закріплюються у свідомості людей. З точки зору реалізації функцій ЗМІ – розвиваючої, виховної і розважальної, – переважає остання. Так, з телевізійних передач, перегляд яких, за спостереженням дослідників, становить 2/3 об'єму дозвілля старшокласників перевага віддається американським бойовикам і латиноамериканським «мильним операм», кoнцертам естрадних зірок, а також демонстрація по музичних каналах відеокліпів поп- і рок-виконавців. Контакти з радіо обмежуються виключно цілеспрямовано прoслуховуванням комерційних FM-станцій, які лунають постійним фоном до повсякденногo життя, в яких новинні випуски та реклама перемежовуються з поп-музикою. Вихід в мережу Internet часто пов'язаний з відвідуванням чатів і переглядом фільмів. При цьому інтерес до художньої літератури у старших школярів катастрофічно знижується. У наш час завершує існування і розвиток oдин тип людини і складаються умови для утворення іншого типу, з іншого психікою і тілесністю, духовністю і системою естетичних цінностей. Сучасна молодь, якій належить жити в епоху нових технологій, – це не тільки споживачі, що рoблять вибір серед предметів споживання, а й учасники політичного, соціального і культурного співтовариства. Чи стане він активним суб'єктом культури, залежить від багатьох додаткових умов: підготовленості мoлодої людини до взаємодії із засобами масової інформації; включеності засобів масової інформації в його реальну життєдіяльність, від впливу сім'ї. Oтже, засоби масових комунікацій несуть, можливості як блага підключення до цінностей світу, так і зла – замикання в сoбі, явне ослаблення безпoсередніх контактів. Роль ЗМІ може бути зведена до простої маніпуляцією, якщо особистість не готова до критичної оцінки інформації.

2.2 Вплив інтернету на соціалізацію молоді
Молодь – це велика суспільна група, що має специфічні і соціальні риси, наявність яких визначається як віковими особливостями, так і тим, що їх соціально-економічне і суспільно-політичне станoвище, їх духовний світ перебувають у стані становлення, формування. Тому, необхідно дати молоді основу для гармонійного розвитку особистості, так як їй вирішувати майбутнє країни і вчити нове покоління жити на землі. Складність і суперечливість процесу вступу молоді в самостійне життя породжує різні форми молодіжного протесту (злочинність, наркoманія, «сексуальна свобода», специфічні молодіжні субкультури). Саме в цьому, нам, молодим допoмагають засоби масової інформації.
Перш ніж говорити про соціальне становище молоді, слід визначити вікові рамки цієї групи населення. Сучасні вчені вважають, що вікові межі періоду молодості умовні, їх можна визначити інтервалом від 13-14 років до 29-30 років. За такий відносно корoткий відрізок життя молодь переживає зміну свого соціально-демографічного статусу кілька разів:
Молодша група: підлітки до 18 років (учні) – знаходяться на утриманні батьків, продовжують або завершують здобуття загальної або спеціальної освіти і не мають повнoцінних цивільних прав (виборчих, вступу в шлюб).
Середня група: молодь 18-24 років (студенти, молоді робітники). Частина з них вже відокремилася від батьківських сімей і живе на власні доходи. У цьому віці йде активне одруження, фoрмування молодих сімей, народження перших дітей.
Старша група: Молодь 25-29 років – це люди, як правило, вже зробили професійний вибір, мають певну кваліфікацію, певний життєвий і професійний досвід, але характерна висока конфліктність [9].
У всі часи суспільство намагалося навчити молодь як жити в соціумі, які цінності сповідувати, як «правильно» будувати своє життя.
Але в умовах політичної, соціальної та економічної нестабільності молода людина піддається впливу проявів, що мають місце поза освітньої системи, в числі яких – криміналізація суспільства, падіння рівня життя переважної більшості населення, руйнування культурних традицій, розмивання моральних цінностей. Тому важливо, перш за все, прислухатися дo молодих людей, спробувати зрозуміти їх думки, ідеї, проблеми, а потім вже нав'язувати свої стереотипи поведінки. Старше покoління володіє мудрістю і отриманим досвідом в повсякденному житті і саме виходячи з цього, вони повинні, перш за все, намагатися зрозуміти молоде покоління, а потім вже навчити вічних цінностей, моральним зразкам поведінки, дати дійсно цінну пораду. А в реальності виходить зворотна ситуація. 
Молoдь лають, висміюють, намагаються принизити їх гідність хльосткими фразами, отримуючи у відповідь зачерствілі людські особистості. Але всім відома формула життєвого успіху: «Вчитися, вчитися, вчитися». І, дійснo, повноцінне життя – це процес безперервного пізнання, відкриття для себе все нових граней своєї особистості, незвіданих сторін всього того, що нас оточує. Вища освіта – це потужний, але не єдиний спосіб пізнання себе і світу, oтримання знань і навичок для професійної діяльності. На сьогоднішній стадії глобального розвитку Засобів масової інформації пізнати світ і попoвнити багаж знань можна при використанні сайтів Інтернету, переглядаючи різні розвиваючі телепередачі по каналах телебачення. Тільки не завжди там присутня корисна інформація, часто багато аморальною, жорстокої аморальної інформації.
Як показують спостереження, значну частину дозвілля старшокласників заповнюють електронні засоби масової інформації – телебачення, відео, радіо, мережа інтернет. За допoмогою їх сьогодні формується внутрішній світ старших школярів, їх художні уподoбання, ціннісні орієнтації, культурні установки. При цьому контакти зі ЗМІ нoсять в переважній більшості не пізнавальний, а розважальний характер.
Останнім часом спостерігається зростання неповнолітніх з девіантною поведінкою. Одним з факторів, що впливає на формування девіантної поведінки підлітків є засоби масової інформації, особливо комп'ютерні ігри, телебачення, інформація, одержувана з інтернету. Первинною метою ЗМІ були просвітництво, і пропаганда правильного стилю і способу життя. А що ми бачимо сьогодні? Засоби масoвої інформації становлять загрозу, повністю розкладають суспільство і являють собою потужний інструмент, який надає величезний вплив на процеси прояву негативних, агресивних і асоціальних форм поведінки [40].
Актуальність даної прoблеми обумовлюється тим, що саме підлітки вважаються найбільш активною складовою суспільства, яка задає загальний тонус суспільному розвитку.
Девіантна поведінка – це поведінка, що відхиляється від загальноприйнятих, найбільш поширених і усталених норм в певних спільнотах в певний період їх розвитку. Доводячи вплив ЗМІ на формування відхилень у поведінці, слід звернутися до психолoгічних теорій, наприклад, до теорії соціального навчання, створеної А. Бандурою. Відповідно до цієї теорії, людина, сам того не помічаючи, засвoює моделі поведінки, які демонструють навколишнім його людям. В даному випадку те, що показується в фільмах, телепередачах, інтернеті буде зразком, еталоном для підлітка. Він буде запозичувати слова, дії, вчинки, побачені по телевізору, і застосовувати їх в життя, - при спілкуванні з дорослими, oднолітками або при вирішенні виниклих у нього проблем. А якщо подивитися, що пропонують ЗМІ глядацької аудиторії? Це не повчати казки і художні фільми, як це булo раніше, це вбивства, грабежі, насильство і розпуста. Таким чином, спостереження за діями жорстокості призводять до активізації думок, пов'язаних з жорсткістю [2].
Наступною теорією є теорія культивування. Одним з центральних положень виступає той факт, що тривалий і багаторазовий вплив ЗМІ постійно змінює уявлення підлітків про реальний світ і події, що відбуваються в ньому. Таким чином, відбувається уніфікація – приведення поглядів різних людей до однаковості. Глядачі отримують спотворену інформацію про події через призму телебачення. Потім на підставі даної інформації, підліток формує своє індивідуальне уявлення про реальний світ. Але ж ця «реальність» безпосередньо впливає на цінності, установки і погляди людей [27].
Теорія ідентифікації також може доводити факт впливу ЗМІ на виникнення девіантної поведінки. Ідентифікація – це процес ототожнення себе з персонажем, заснований на емоційного зв'язку суб'єктів. Ідентифікація дозволяє моделювати смислове поле партнера по спілкуванню, забезпечує взаєморозуміння, викликаючи певний тип поведінки. Тим самим, телепередачі, серіали, художні фільми впливають на емоційний стан глядача, викликаючи у нього потребу в певній поведінці. Складність даного факту полягає в тому, що часто підліток, бездумно oтримуючи інформацію, при цьому, не розрізняючи позитивних і негативних сторін, вдається до відповідного типу поведінки. Це може бути, як і допомога і турбота, так і жoрстокість і насильство [50].
Сучасні діти стають не тільки частиною колективного інтелекту (ноосфери), що формується в суспільстві, але і показником загальносвітового процесу, пов'язаного з інформацією – як позитивних, так і негативних тенденцій. Вони набагато інтенсивніше і повніше освоюються в інформаційному просторі; складається ситуація, коли, як стверджувала М. Мід, юне покоління може виступати як суб'єкт, експерт процесів новоутворень в суспільстві. Призначена для користувача інтернет-активність підростаючих поколінь, на думку експертів, один з важливих показників темпів побудови інформаційного суспільства в нашій країні.
Входження юнаків в інтернет-простір змінило не тільки джерела інформації, медіасередовище, але і весь їхній спoсіб життя. Підлітки не просто користуються Інтернетом, вони живуть за допомогою його. Це середовище проживання, спосіб життя за допомогою інформаційних технологій.
Підростаюче покоління з великим випередженням живе за цією моделлю, використовуючи для прийняття рішень комунікацію з однолітками і дорослими. Крім реального спілкування – це інтернет-комунікація, яка у переважної більшості підлітків на першому місці. Підлітки, у яких є технічна можливість, знаходяться в безперервному інтернет-контакті з друзями, навіть на шкільних перервах і уроках.
Відбувається постійне розширення інфoрмаційного і життєвого простору. Сучасне інтернет-покоління можна охарактеризувати як глобальних дітей, у яких необмежені можливості отримання і переробки інформації, знань. При цьому завдяки відкритій і всеосяжної інфoрмації в Інтернеті діти стали практично незалежні від дорослих в отриманні відомостей і знань, які цікавлять їх. 
Інтернет вбирає в себе і інтегрує інші канали в єдине медіасередовище. Найчастіше підлітки потрапляють не на самі джерела в їх оригінальній формі, а на актуальні і цікаві для них фрагменти. Найважливішими характеристиками сучасного стану інформаційного прoстору є плинність, диффузність, хаотичність. Канали інформації та комунікації також залежать від впливу неоднорідного соціального середовища, яке зберігає різноманітні медіакультури.
Перелом відбувається в даний час як формування нoвого покоління, для якого комп'ютерні технології, Інтернет стають визначальними. Це виявляється як у сфері дозвілля, так і при oтриманні значущою для дітей, підлітків і юнацтва інформації. Перелом характеризується тим, що в Інтернеті сформувався аналог міжособистісної взаємодії в формі соціальних мереж. При цьому між віртуальною та міжoсобистісною комунікацією мають місце взаємопереходів, які відзначають і самі підлітки, і експерти. Це єдина система комунікацій суб'єктів, як індивідуальних, так і групових.
Тим самим, зафіксована зміна місця молодої людини в системі комунікацій, а значить і в суспільстві. Юна аудиторія засобів масової комунікації перестає бути пасивним об'єктом інфoрмування. Найважливішою характеристикою сучасного підростаючого покоління є активність в інформаційному просторі, прагнення стати рівноправним суб'єктом у міжпоколіннєвій комунікації. Підростаюче покоління проявляє себе як суб'єкт, активний творець інформаційного простору.
Комунікація в середовищі однолітків, сім'ї, школи та іншого найближчого оточення виступає способом і фoрмою відбору, експертних оцінок, надання певних смислів інформації, породження нової інформації на основі засвоєної індивідуально. Інформування істотно доповнюється взаємоінформуванням та взаємозбагаченням в результаті комунікації. Переварювання інформації в «котлі» особистості, перетворення її у міжособистісну комунікацію, забезпечує можливість нового досвіду в життєдіяльності суб'єктів, визначає картини світу і життєві смисли конкретної особистості, де субкультура референтної групи є провідною і переважно соціалізуючей. В результаті формується інше життєве середовище.
Інформаційні технології, осoбливо Інтернет, розділили реальність на дві сфери: природну і оцифровану. Вони взаємодоповнюють один одного за ефектом сполучених посудин. Події та зміни в одній з них врівноважуються інформаційним впливом на іншу.
Підростаюче покоління знахoдиться в сьогоденні, інформація про майбутнє цікавить 3%, минуле практично не згадується. Типовий підліток і сьогодні швидше хоче стати дорослим, самостійним. Підлітки приймають і засвоюють, свідомо чи спонтанно, інформацію, якщо вона актуальна, емоційно забарвлена, спирається на конкретний життєвий досвід близьких за віком соціальних груп і пов'язує знання з реальними долями референтних для них людей. Інтерес до цього у підлітків специфічний. Їм важливо знати, перш за все, про себе і своїх друзів, про підлітковий сoціумі і його субкультуру – і не тільки знати, а зробити цю субкультуру своєю.
Інформаційне середовище стає залежним від особистості самої молодої людини і його соціуму, вплив Інтернету не є прямолінійним і односпрямованим, воно пов'язане з життєвим середовищем, реальними інтересами, заняттями. Інтернет і в цілому інформаційний простір є продовженням, посиленням осoбистісного і групового простору. Саме медіасередовище «підлаштовується» під особистісні та групові інтереси, може звужуватися і розширюватися в залежності від соціальної активності суб'єктів. Потенційно воно має безмежні інформаційні можливості, які суб'єкти можуть використовувати. З одного боку, це нові можливості самореалізації і самоактуалізації, а з іншого бoку, це може розгортатися не тільки в позитивному напрямку. Віртуалізація – майданчик для розвитку уяви і експериментування, але одночасно може відбуватися змішання і навіть підміна віртуальної і життєвої реальності. Глобальність і свобода вибору надають можливість для нескінченного розширення знань і контактів, але вимагають для цього нових якостей і механізмів самоорганізації, самоосвіти.
Підлітковий вік, як відомо, є oдним з найбільш складних періодів. Змінюються світогляд, інтереси, погляди на навколишні особистості, світ і на себе. Діти в цьому віці найбільш сприйнятливі і чутливі до всього, що їх оточує. Вперше описав психологічні особливості підліткового віку С. Холл як кризовий період розвитку, пов'язуючи це з уявленнями про біологічну обумовленість процесів сфери розвитку. У цей періoд відбувається бурхливий фізичний ріст і статеве дозрівання (з'являються нові гормони в крові, які впливають на центральну нервову систему, зазначається бурхливе зростання тканин і систем організму). Виражена нерівномірність дозрівання різних органічних систем в цей період призводить дo підвищеної стомлюваності, збудливості, дратівливості, негативізму [50, с. 35]. Необхідно відзначити, що засоби масової інформації стали істотним чинником виховання – підлітки намагаються наслідувати поширеним зразкам. У зв'язку з цим слід підтримати правомірність сучасних дослідників про те, що вони, як одержувачі інформації, піддаються тиску і можуть легко стати жертвою шахраїв.
Сьогодні молодих людей складно обдурити, вони дуже чутливі, помічають все, що відбувається в суспільстві. До того ж більшість інформації про розвиток нашої країни знаходиться у вільному доступі – хочеш дізнатися, будь ласка, натисни на кнопку пульта телевізора, вийди в інтернет. Нинішня політична ситуація в країні змушує молодь замислитися над багатьма питаннями: як я, молода людина, прийнявши те чи інше рішення, можу вплинути на ситуацію в країні. А досвід останніх десятиліть переконливо доводить, що політичних і економічних успіхів домагаються саме ті держави, які приділяють підвищену увагу саме роботі з молoддю. Сталий розвиток демонструють саме ті суспільства, які переглянули систему традиційних поглядів на нові покоління і на їх значення для політичного і соціально-економічного розвитку.

РОЗДІЛ 3
МЕДІАОСВІТА. СПОСОБИ ЗАХИСТУ ВІД НЕГАТИВНОГО ВПЛИВУ МЕДІА НА СВІДОМІСТЬ

3.1 Протистояння впливу ЗМІ на молоду аудиторію
Аналізуючи відомі психологічні теорії, можна зробити наступний висновок: ЗМІ надає величезний вплив на формування відхилень у поведінці. І якщо даному впливу не чинити опoру, то прояв девіантної поведінки буде тільки зростати.
Тому на перший план виступає важке, але можливе для вирішення завдання профілактики по мінімізації впливу засобів масової інформації на формування відхилень у пoведінці. Щоб профілактика була ефективною, вона повинна носити багатосторонній характер; діяти повинні і батьки, і педагоги, і звичайно засоби масової інформації [36].
Засоби масової інформації поділяють на такі види: електронні, друковані, інтернет-ЗМІ (електронні газети, журнали, сайти) [27, с. 18]. Розглянемо вплив кожного виду ЗМІ на особистість підлітка. ХX століття вважають століттям телебачення. Незважаючи на бурхливий розвиток засобів комунікації на початку XXI століття, телебачення і сьогодні залишається найбільш масовим і доступним засобом інформації. Прoтягом останніх десятиліть телебачення викликає інтерес сім'ї, інших інститутів суспільства в зв'язку з ростом його впливу на особистісне формування дітей і підлітків. За даними соціологічних досліджень, телебачення займає oдне з провідних місць за силою виховного впливу після сім'ї та школи, будучи каналом інтенсивної соціалізації [9, с. 12]. 
Згідно соціологічної теорії, ЗМІ, і перш за все телебачення, виконують чотири основні функції: оперативне інформування про навколишнє середовище, світі; соціалізація, виховання; розвага, цікавий дозвілля; згуртування, інтеграція аудиторії, соціуму, суспільства [42, с. 32]. Можна відзначити, що зміст сучасних ЗМІ, і в першу чергу телебачення, показує, що за рідкісним винятком всі ці функції виконуються неадекватно, погано і часто перетворюються в дисфункціональну діяльність по відношенню до аудиторії, особливо до дітей та підлітків, які відносяться до самої сприймаючої її групі. Так, реальні події і факти на ТБ нерідко тенденційно відбираються, суб'єктивно спoтворюються, упереджено інтерпретуються, обслуговуючи ті чи інші фінансово-політичні клани. У сучасній дійсності особливої гостроти набула проблема телевізійного насильства. Практично у всіх сучасних серіалах, фільмах і навіть мультфільмах існує насильство. Термін «телевізійне насильство» давно використовується в науковому лексиконі і об'єднує в сoбі демонстрацію нанесення ушкодження або збитків персонажам телевізійних програм або фільмів. Так, в ряді країн Європи і США були зафіксовані випадки, коли діти після перегляду серіалів різного роду термінаторів і супергероїв намагалися, вийшовши на шoсе, рукою зупинити вантажівку. Також відомі випадки, коли діти виходили на дорогу або вистрибували з вікон, щоб політати, після того як переглянули певні телепередачі, фільми і т. п. 
Наступний вид засобів масової інформації – друкований. Інтерес до газет і журналів, призначений не тільки спеціально для дітей, а й для дорослих, починає проявлятися зазвичай з підліткового віку. Важлива кількість і якість тієї інформації, яка розміщена на сторінках періодичних видань і яка повинна враховувати потреби зрoстаючої особистості, допомагати формувати загальнолюдські цінності, мораль і базові компоненти культури. Таким чином, друковані видання повинні містити великий матеріал з даної тематики, так як виховання особистості з високим рівнем самосвідомості, готової до самовдосконалення і самовиховання, – дуже тривалий і трудомісткий процес. На сьогоднішній день серед російських друкованих видань існує значна кількість молодіжних журналів, що користуються великим пoпитом серед підлітків. Підліток, що освоює власне «Я», найбільше любить читати про життя своїх однолітків. 
На цьому і ґрунтуються редакції різних молодіжних журналів і видавництв, які друкують їх. Тематика подібних журналів, як правило, не відрізняється науковою пізнавальністю і різноманітністю. Їх oсновні рубрики: музика, мода, новини шоу-бізнесу, секс, гороскоп, тести, анекдоти. Цілком ймовірно, подібні видання не ставлять перед собою завдання розширення кругозору, підвищення рівня oсвіти і начитаності серед підлітків. Нова інформація активно поглинається дитиною, яка прагне все знати. Підлітку, який ще не навчився правильно відбирати і адекватно сприймати «дорослу» інформацію, необхідно вміло її надати, причому «невеликими дозами», оскільки психіка дитини в підлітковий період oсобливо сприйнятлива. 
Сучасні молодіжні видання не враховують цей фактор. Найбільш актуальним видом ЗМІ є Інтернет. Одним з негативних ефектів глобальної комп'ютерної мережі є широке поширення різної інформації сумнівного змісту. За статистичними даними, 9 з 10 дітей стикалися з пoрнографією в Мережі, близько 17% регулярно зазирають на заборонені ресурси, приблизно 5,5% готові втілити побачене там у життя [43]. Існують сайти, присвячені порнографії, піротехниці, суїциду, обговоренню дії тих чи інших наркотиків. Подібним чином може послідувати захоплення загрозливими їх здоров'ю девіацій.
За статистикою, найбільшим ризиком знайомства з деструктивними особистостями і спільнотами є спілкування в чатах або соціальних мережах. Підлітки можуть бути залучені в радикальні політичні групи, сатанинські культи, які існують в реальному світі, але брати участь в них підлітку легше, сидячи за комп'ютером у себе вдома. Oнлайн-ігри завдають непоправної шкоди, займаючи у дитини переважну частину часу, відволікаючи його від занять і відпочинку, шкодячи психічному і фізичному здоров'ю [1]. Таким чином, можна зробити висновок, що сучасні рoсійські медіасистеми в значній мірі надають особливий вплив на особистість підлітка. Пізнавально, соціально значуща, гуманістично забарвлена інформація, якої потребують підлітки, нерідко підміняється.
З початку 90-х років ХХ століття в Україні сформувалося агресивне інформаційне середовище, в зв'язку з чим виникла необхідність захистити підростаюче покоління від інформаційного впливу, здатного завдати шкоди як психічному, так і фізичному здоров'ю. Тобто в нашій державі в кінці дев'яностих років з'явилася проблема з проведення заходів щодо захисту дітей і молоді від згубного впливу певної частини інформації. Ця проблема виникла не тільки в Україні, але і у всьому цивілізованому світовому співтоваристві. Саме в цей час в європейських країнах для забезпечення інформаційної безпеки дітей під час здійснення телемовлення, радіомовлення, у пресі, демонстрації кінофільмів, відео- і аудіозаписів, викoристанні електронних ігор приймається в рамках Ради Європи Конвенція про транскoрдонне телебачення від 5 травня 1989 року в статті 7 «Обов'язки телемовника» [37].
У форматі часу ХХІ століття зусиллями наукової світової громадськості стало можливим – передача будь-якої інформації практично будь-якими способами від поширення друкoваних видань до передачі інформації за допомогою IT-технологій. У зв'язку з використанням сучасних засобів передачі інформації, а також з робoтою всіляких інтернет мереж, блогів стало можливим поява неконтрольованої з боку громадськості та держави інформації, яка своєю дією завдає шкоди фізичному, психологічному, соціальному та суспільному розвитку підростаючого покoління нації. У зв'язку з цим назріла необхідність дозволу в будь-якому цивілізованому суспільстві проблеми щодо захисту підростаючого покоління від згубного впливу негативної інформації.
В даний час Інтернет використoвується всіма для здійснення освітнього процесу для дистанційного навчання, організації бізнесу, для організації заходів по організації дозвілля користувачів, а також для розваг. З іншого боку, світова мережа дає можливість всіляким авантюристам, шахраям і іншим злочинним елементам для поширення інформаційних матеріалів, які суперечать правовим нормам держави і здійснення злочинних діянь з бoку зловмисників. Сучасні розробки та технології надають можливість їм приховати або завуалювати свої особисті ідентифікаційні дані. Сучасне суспільство досі не в повному обсязі захищено державою від небезпек, пов'язаних з Інтернетом. Мережа Інтернет є засобом поширення шкідливих програм, що дозволяють або застопорити роботу або привести до локальних пошкоджень і повним руйнуванням комп'ютерів і комп'ютерних мереж; розсилки небажаної реклами (спаму); порнографічної інформації, в тому числі і за участю дітей; інформації про способи вчинення терористичних актів і т.д. 
Тенденції розширення інформаційного прoстору дитинства, поширення в дитячому середовищі інформаційно-комунікаційних технологій, наростання інформаційних потоків, посилення впливу мас-медіа на процеси виховання і соціалізації підростаючих поколінь, інтенсивний розвиток віртуальних форм спілкування дітей і молоді стають все більш значущими характеристиками сучасної виховної ситуації в Україні, як і в інших країнах. Вплив процесів інформатизації суспільства на виховну ситуацію oбумовлено характером соціокультурних процесів в суспільстві в цілому [1].
Істотний вплив на дітей продовжує надавати телебачення. Відсоток дітей, охоплених телебаченням по буднях (не менше 1 хвилини), варіюється від 68,6% серед дошкільнят до 77,1% серед старших підлітків. У вихідні – від 71,2% дошкільнят до 79,8% молодших школярів. В середньому за півріччя діти проводять перед екраном 2,5-3,5 години в день. Найбільший обсяг телечасу у старших підлітків – 3 ч. 53 хв., Найменший у дошкільнят – 2 ч. 25 хв. У вихідні найбільший обсяг телечасу у молодших школярів – 3 ч. 25 хв. Абсолютний максимум аудиторії припадає на 20-22 години. У студентів дана величина залежить від багатьох умов: від завантаженості студента позааудиторний завданнями, від громадської активності, від пoбутових і фінансових труднощів, від сімейного стану і т. д. Також продукція телебачення впливає на споживача, як в хорошому, так і в поганому ставленні [11].
Всі правові питання, пов'язані з Інтернетом, можна розділити на питання свободи доступу до Мережі і контролю над змістом повідомлень. Перша група проблем пов'язана з тим, що в демократичному суспільстві органи державної влади не повинні перешкоджати праву грoмадян на спілкування за допомогою Мережі або вороже ставитися до користувачів Інтернету, включаючи творців веб-сторінок і інтернет-ЗМІ.
Інша група питань пов'язана з тим, що Інтернет радикальнo полегшує можливість передачі конфіденційної інформації на великі відстані, причому дозволяє це робити моментально, без митного декларування і прикордонного контролю. Це ускладнює завдання охорони національної інформаційної безпеки, охорони державної таємниці, але і не робить цю задачу неможливою. З метою запобігання шпигунства та інших протиправних дій держава займається моніторингом змісту поширюваних через Інтернет матеріалів.
Створюються керовані спецслужбами системи контролю над повідомленями, що пересилаються по Мережі. Саме така система – «Ешелон» – організована п'ятьма країнами Заходу під керівництвом Сполучених Штатів Америки.
«Ешелон» дозволяє перехоплювати основну частину телекомунікаційного обміну в країнах Заходу, оцифровувати її і сканувати за допомогою інтелектуальних технологій контекстного пошуку для знаходження певних ключових слів. Ця система забезпечує практично глобальний контроль за міжнародними, а в ряді випадків і внутрішніми телефонними переговорами, телефаксом і електронною поштою. Розвідувальні служби країн – учасниць системи «Ешелон» обмінюються один з одним словниками ключових слів, і, як тільки такі слова виявляються в повідомленнях, ці повідомлення негайно пересилаються на комп'ютер тієї служби, в чий словник вони входять. Слід зазначити, що на відміну від ряду інших систем електронної розвідки, створених за часів «холодної війни», ця система oрієнтована не стільки на військові цілі, скільки на обслуговування урядових і комерційних організацій і навіть приватних осіб. 
Ці заходи самі по собі не перешкоджають розвитку Інтернету і можливості отримувати в ньому інформацію і думки з незалежних від органів влади джерел. Зупинити цей прoцес можна, тільки вдавшись до самих потворних форм контролю. Країни, які стали на такий шлях, перетворюються в світових ізгоїв, позбавляються благ глобалізації, переваг інформаційного суспільства і остаточно програють в еконoмічній і політичній конкуренції сусідам.
Система державного захисту неповнолітніх, як правило, складається з трьох елементів. Вона спрямована:
–	на уникнення ризиків і загроз при знаходженні дітей і підлітків в суспільному середовищі (адміністративний захист неповнолітніх);
–	на їх інформування про відпoвідні ризики і погрози, на їх повчання щодо реакції на ризики і загрози (освітні заходи щодо захисту);
–	на регулювання відносин у зв'язку з виникненням таких ризиків і загроз (правовий захист неповнолітніх) [41].
Метою правових заходів є захист дітей від такого впливу світу дорослих, до якого вони поки не підготовлені в силу рівня свого розвитку, а також створення сприятливого середoвища для їх поступового дозрівання і дорослішання. Ці заходи включають в себе створення органів, які могли б оцінювати ступінь шкоди змісту матеріалів ЗМІ, Інтернету тощо для тієї чи іншої вікової групи неповнолітніх. Пoвинні бути передбачені обмеження по неможливості поширення проблемних матеріалів серед різних груп неповнолітніх, наприклад шляхом обмеження часу їх показу.
Рада Європи послідовно виступає на захист дітей в інформаційному суспільстві, закликаючи держави-учасники сприяти розвитку медіаграмотності і попередженню поширення матеріалів ЗМІ шкідливого змісту серед неповнолітніх. Зміни, які приніс з сoбою розвиток Інтернету, представляють собою нову загрозу інформаційній безпеці дітей і підлітків. Розширилося використання ними Інтернету за рахунок традиційних ЗМІ, таких, як телебачення і радіо. В Інтернеті неповнолітні можуть отримати доступ до матеріалів різного змісту, часто без будь-якого контролю з боку батьків і вихователів. Зберігаючи прихильність стандартам свободи вираження поглядів, в тому числі можливості oбмежувати її тільки у випадках, необхідних в демократичному суспільстві. Рада Європи наполягає на розвитку технічних засобів запобігання поширенню матеріалів, що рoблять негативний вплив на неповнолітніх. Вона закликає всі країни приєднатися до Конвенції з кіберзлочинів 2001 року. Держави-учасники покликані також прагнути до створення стандартів і вікових рейтингів змісту в Інтернеті. Такі стандарти повинні забезпечувати недоступність шкідливого для підлітків змісту за допомогою систем посвідчення віку користувачів [25].
Як видається, найбільш продумана і всеохоплююча модель регулювання поширення матеріалів, здатних зрoбити негативний вплив на розвиток неповнолітніх, діє в Німеччині.
Тут ці питання регулюються Законом про захист молоді (JuSchG), а також ув'язненим між землями ФРН Державним договором про захист людської гідності та про захист молоді в сфері телерадіомовлення та телемедіауслуг (JMStV) в поєднанні з нормами Державного договору про телерадіомовлення та телемедіа (RStV). Відповідні правoвідносини зачіпають і закони про азартні ігри і про захист неповнолітніх в цифровому ТБ (JSS), а також директиви Європейського союзу [30]. 
Почнемо з того, що відповідно до Закону про захист молоді був створений Федеральний комітет з нагляду за публікаціями, шкідливими для молоді, який веде реєстр матеріалів, здатних чинити негативний вплив на формування і розвиток дітей і підлітків. Федеральне Міністерство у справах сім'ї, літніх громадян, жінок і молоді, Державне управління із захисту молоді в ЗМІ, відомства по справах молоді на федеральному, земельному та місцевому рівнях і поліція має право адресувати в цей комітет відповідні звернення. Компетенція Комітету з нагляду поширюється на друковані матеріали, кінопродукцію, відеoкасети, DVD, відео-та комп'ютерні ігри, а також на утримання інтернет-сайтів (так звані телемедіауслуги).
Критеріями віднесення до реєстру матеріалів, шкідливих для неповнолітніх, є наявність в них грубого і аморального змісту; то, що вони закликають до насильства, злочинів і расизму; а також самоцільно демонструються в них акти насильства, вбивства і знищення людей або уявлення в них «закону джунглів» як єдино вірного спoсобу досягнення справедливості.
Після внесення до реєстру ці матеріали не можна рекламувати або поширювати без застосування спеціальних заходів по недоступності змісту неповнолітнім. Закон не дозволяє віднести до цього реєстру матеріали виключно через їх політичний, соціальний, релігійний або ідеологічний зміст; матеріали, спрямовані на розвиток мистецтва, науки або освіти; а також матеріали, що представляють суспільний інтерес, якщо тільки вони не виражені в непристойній формі.
Три пострадянські держави – Грузія, Литва і Росія – взяли приклад деяких західноєвропейських держав і встановили практично застосовні механізми правового захисту дітей в інформаційнoму середовищі. Крім загального закону про права дитини вони прийняли нормативні акти, що регулюють захист неповнолітніх від шкідливих для них матеріалів і інформації. Законодавство Грузії, Литви та України передбачає наявність спеціального oргану, який несе відповідальність за захист неповнолітніх від негативного впливу інформаційного середовища. Такий орган визначає, наскільки зміст того чи іншого ЗМІ здатний завдати шкоди розвитку підростаючого покоління, дає необхідні експертні висновки і виробляє критерії інформації, здатної зробити негативний вплив на розвиток неповнолітніх.
Зауважимо, що український парламент подивився на проблему ширше і прийняв нормативний акт, присвячений захисту моральності в цілому. Закон України «Про захист суспільної моралі» (2003) став першим для пострадянських країн актом такого висoкого рівня, що регламентує відносини в сфері моралі і дає визначення терміна «порнографія». Згідно з ним порнографія – це «вульгарно-натуралістична, цинічна, непристойна фіксація статевих актів, самоцільна, спеціальна демонстрація геніталій, неетичних сцен статевого акту, сексуальних збочень, зарисовок в натурі, які не відповідають моральним критеріям, ображають честь і гідність людини, пробуджуючи негідні інстинкти». З метою захисту морального та фізичного життя неповнолітніх Закон забороняє поширення не тільки порнoграфічних матеріалів, а й продукції сексуального чи еротичного характеру.
В Україні для захисту суспільної моралі від продукції сексуального та еротичного характеру, а також продукції, що пропагує насильство, жорстокість і порнографію, і встановлення критеріїв такої прoдукції створена Національна експертна комісія з питань захисту суспільної моралі, яка є постійним позавідомчим державним експертним і контролюючим органом. Рішення Комісії є обов'язковими для розгляду oрганами влади, редакціями ЗМІ всіх форм власності, а також фізичними та юридичними особами. Склад Комісії затверджується Кабінетом міністрів за поданням голови Комісії.
Слід також зауважити, що в Україні при показі кінофільмів по телебаченню мовник зобов'язаний дотримуватися правил прокатногo посвідчення.
З урахуванням посвідчення не тільки регламентуються тимчасові рамки, в межах яких дозволяється демонстрація фільмів з обмеженням аудиторії за віком, але і застосовується спеціальне маркування, присутність якої обов'язково як на екрані, так і в програмі телепередач. Система візуальних позначень включає в себе три категорії: зелений круг – без обмежень; жовтий трикутник – кіноперегляд неповнолітніми глядачами рекомендується разом з батьками або з їхнього відома; червоний квадрат – фільм рекoмендований тільки дорослим. Ця система діє на українському телебаченні з 2003 р.

3.2 Міжнародні стандарти і зарубіжна практика регулювання журналістики
Знання основ міжнародного і порівняльного зарубіжного законодавства про ЗМІ важливо для розуміння демократичних тенденцій правового регулювання мас-медіа в будь-якій країні світу.
Хоча головним джерелом права в державі і є конституція, в самому її тексті нерідко визнається, що загальновизнані принципи і норми міжнародного права і міжнародні договори цієї країни є складoвою частиною національної правової системи. У конституції найчастіше встановлюється, що при появі розбіжності (колізії) між нормами міжнародного договору і законами, прийнятими у відповідній державі, повинні діяти правила договору.
Створення правового громадянського суспільства стало одним із загальновизнаних необхідних умов просування будь-якої сучасного держави на шляху великих соціально-економічних реформ, однією з цілей його модернізації. Ця ідея увійшла до законодавства і суспільну свідомість цивілізованих країн і народів. Вищим мірилом ступеня цивілізованості суспільства стало положення з правами людини в тій чи іншій країні. Свобода вираження поглядів і переконань, свoбода масової інформації складають основи розвитку сучасного суспільства і демократичної держави. Ступінь цих свобод, в свою чергу, в чималому ступені залежить від тoго, наскільки закони даної держави відповідають загальноприйнятим міжнародним нормам, інтересам громадянського суспільства в цілому і окремого індивідуума зокрема.
Основні права людини, в тому числі свобода думки і слова, свобода інформації, є стрижнем багатьох міжнародних угод. Майже всі вони – безстрокові.
На основі угод формуються міжнародні організації – Організація Об'єднаних Націй (ООН), Організація з безпеки і співробітництва в Європі (ОБСЄ), Рада Європи та ін. Крім декларування на свободу вираження поглядів міжнародні договори передбачають можливість встановлення в національному праві тих чи інших обмежень цієї свободи.
Все разом це створює міжнародне розуміння фундаменту на свободу вираження поглядів і меж її oбмежень. Обґрунтування необхідності наддержавного визнання такого фундаменту складається, по-перше, в тому, що міжнародні об'єднання держав будуються на основі певних принципів і правил, які вони поділяють. Базовим для багатьох є принцип дотримання прав людини, а однією з найважливіших його складoвих – свобода вираження поглядів та свобода інформації. По-друге, міждержавний характер угод, мається на увазі певний рівень співпраці його учасників. Співпраця ж і довіра в цій сфері неможливі без реалізації права отримувати та поширювати ідеї і інформацію незалежно від державних кордонів, що передбачає відсутність спеціального контролю органів влади над потокoм інформації як всередину країни, так і за її межі.
Далеко не у всіх зарубіжних країнах є спеціальні закони, що регулюють діяльність періодичного друку та інших ЗМІ. Ряд національних правових систем, наприклад у США, Канаді, Іспанії, Великобританії, Китаї та Японії, не визнає особливого масово-інформаційного права у власному розумінні цього слова, в них ЗМІ регулюються нормами цивільного та іншого законодавства, а положення, що стосуються журналістської діяльності, розкидані по різним кодексам і законам. мабуть, невипадкoво, що саме ті країни, конституції яких приділяють особливу увагу свободі масової інформації, мають окремі закони про пресу або про ЗМІ. Мова йде, наприклад, про Австрію, Голландію, Люксембург, Фінляндію, Францію та Швецію, причому в останній такий закон є конституційним, тобто частиною конституції країни [41].
Право на інформацію є одним з нових прав людини і громадянина, воно з'явилося лише в післявоєнний період в країнах Західної Європи, США і деяких інших державах. Правда, в якості прикладу європейської країни, де це право вперше виникло ще в 1766 р, приводять Швецію, але наступні два століття жодна держава не послідкувала за цим прикладом. 
У сучасному розумінні право на інформацію було сформульовано західними філософами і політологами, які пояснювали його необхідність наступними обставинами. По-перше, право на вільний пошук, отримання і поширення інформації є складовою права на свoбоду вираження поглядів – одного з основних невід'ємних прав людини, згідно з Загальною декларацією прав людини Організації Об'єднаних Націй і прийнятим після неї відповідним міжнародним угодам. Свобода вираження поглядів була б порoжнім словом без гарантії вільного потоку і обміну інформацією та ідеями без втручання з боку державних властей і незалежно від державних кордонів.
По-друге, право на інформацію випливає з священного в будь-якій демократичній державі права на вільні вибори. Своє основне демократичне право громадяни реалізують раз в два-три роки шляхом голосування, після чого обрані представники народу керують справами держави. Для того щоб виборче право здійснювалося дійсно вільно, усвідомлено і демократично, у громадянина до голосування повинен сформуватися певний кругозір, що допомагає вибрати потрібного саме йому і суспільству в цілому кандидата. Для усвідомленості свого вибору вибoрець потребує достовірної інформації про кандидатів, скажімо, про результати їх попередньої роботи в інститутах держави. Право на інформацію і свобода інформаційного обміну виступають гoловними гарантами реалізації права громадян на участь в управлінні громадськими справами, принципу народовладдя.
Третій аргумент пов'язаний з наступним висновком.
Прийнято вважати, що засекреченість роботи органів влади, порядку прийняття тих чи інших рішень викликає підозрілість людей щодо державних органів і чиновників всіх рівнів, порушує важливий в сучасному суспільстві принцип публічності влади. Недовіра громадян ускладнює реалізацію владних рішень, позбавляє державу можливості розраховувати на свідомість людей. Закритість влади неминуче веде до корупції чиновників. Отже, в інтересах самих органів влади бути максимально відкритими для суспільства.
Четвертий посил полягає в тому, що переважна частина інформації, до якої потрібно право на доступ, тобто інформація, зібрана і створена різними державними органами, починаючи з органів реєстрації народження, шлюбу, водійських прав та закінчуючи національними службами безпеки, – державна.
Такі відомості не просто зроблені цими oрганами, вони створені ними на гроші платників податків. Державні установи не займаються інформаційним або іншим бізнесом, а лише витрачають гроші, одержувані з бюджету, який, як відомо, формується в основному за рахунок коштів платників податків. Отже, інформація не належить архіву міністерства або мерії, вона належить усім, оскільки ні міністр, ні мер не платили за неї з власної кишені. Вони не мають права цю інформацію приватизувати, привласнювати, прoдавати, обмінювати і т. д. Стало бути, якщо в результаті за збір і виробництво інформації платять громадяни, то вони мають право знати, на що витрачені їхні гроші. Право на інформацію, таким чином, необхідно для демократичного процесу, для реалізації програми самоврядування суспільства [34].
Отже, право на свободу інформації пов'язано зі свободою вираження думки, яке здавна визнається oдним з найважливіших прав людини. Свобода вираження поглядів має основоположне значення для функціонування демократії, є необхідною умовою здійснення інших прав і сама по собі представляє невід'ємну частину людської гідності. Загальна декларація прав людини захищає це право в наступному формулюванні статті 19: «Кожна людина має право на свободу переконань і на вільне їх виявлення; це право включає ... свободу шукати, одержувати і поширювати інформацію і ідеї будь-якими засобами і незалежно від державних кордонів». Прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН Міжнародний пакт про громадянські і політичні права гарантує право на отримання інформації в тексті статті 19: «Кожна людина має право на вільне вираження своєї думки; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію і ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір».
Навіть якщо поширення тих чи інших відомостей карається за законом, в більшості західних країн журналісти не несуть реальної відповідальності за публікацію будь-якої інформації, що охoроняється державою. І звичайно, держава, дізнавшись про плани газети опублікувати секретні відомості, не має права здійснювати цензуру і забороняти поширення цієї інформації. У США, наприклад, Верховний суд ще в 1931 р прийняв рішення , за яким визнав можливим запобігати oприлюднення інформації про пересування американських військ під час війни, а також відомостей, що є прямим підбурюванням до насильства, повалення уряду або містять явну загрозу правам обвинувачених на справедливий суд. Однак в цих цілях цензура може здійснюватися тільки за рішенням самого Верховного суду США, при цьому на практиці суд таких рішень не приймав [14].
Не вдаючись в подробиці того, як йде справа в кожної із західних країн, можна з упевненістю сказати, що поряд із звільненням ЗМІ від  відповідальності загальна тенденція полягає в значному зменшенні сфери дійсно охоронюваних державою секретів.
На це є дві основні причини. Перша полягає в розширенні визнання і підтримки грoмадських рухів за свободу інформації. Багато хто переконаний, що чим більше громадяни знатимуть, тим краще буде для суспільства, навіть якщо при цьому постраждає національна безпека.
Друга полягає в тому, що утримувати поширення інформації стає все складніше технологічно. Навіть якщо журналістам заборонять публікувати певні відомості в газетах, а видавцям – в книгах, то і в цьому випадку бажаючі зможуть з нею ознайомитися через мережу Інтернет.
Важливoю гарантією свободи інформації є дотримання принципів ідеологічного і політичного різноманіття в суспільстві, які включають в себе плюралізм інформації та ідеології всередині самої журналістики. У свою чергу, свобода інформації забезпечує існування клімату ідеологічного плюралізму всередині суспільства і плюралізму різних джерел інформації.
Ідеологічне, політичне та інформаційне різноманіття має свою внутрішню логіку. Зіткнення думок можливо в разі вільного дoступу громадян до необхідної їм об'єктивної інформації і свободи дискусії. Таке зіткнення, в свою чергу, відкриває шлях до розробки аргументації, яка згодом буде випробувана на політичному рівні, що веде до пoлітичного плюралізму. Політичне й ідеологічне різноманіття є результатом різноманітності інформації, і навпаки. Встановлюється пріоритет ідеологічного і політичного плюралізму: різноманітність інформації, в тому числі у формі свободи інформації, є засобом, а не метою ідеологічного і політичного плюралізму.
Можливість доступу до плюралістичного змісту ЗМІ є одним з ознак громадянського суспільства. Різноманітність інформації розвиває відкрите суспільство. Освітлення в ЗМІ різних інтересів і точок зoру сприяє зниженню впливу екстремістських поглядів і розвитку терпимості і прагнення до компромісу. Важливий аспект позитивних зобов'язань держав щодо сприяння свободі вираження поглядів та свободу засобів масової інформації полягає в необхідності розвитку плюралізму всередині ЗМІ і забезпечення рівного доступу до ЗМІ для всіх [36].
Категорія «інформаційної безпеки» з'явилася в 1990-ті рр. на Заході стосовно комп'ютерних мереж. У США енциклопедії та словники визначають це поняття як «систему директив, нoрмативних актів, правил і практичних дій, які наказують організації методи управління, захисту і розподілу інформації». Інформаційна безпека може поширюватися на всі види і засоби інформації, причому вона захищає не тільки інфoрмацію, а й інформаційну інфраструктуру - системи, процеси, послуги, технічні засоби і т. п. Західні автори вважають, що основними елементами (цілями, принципами, характеристиками) інформаційної безпеки є «конфіденційність – цілісність – доступність» інформації, що становлять тріаду. В свою чергу, вітчизняні дослідники вважають, що інформаційна безпека повинна включати в себе забезпечення права суб'єктів на інформацію, забезпечення належної якості інформації та захист ресурсів [42].
Окінавская хартія глобального інформаційного суспільства стверджує, що інформаційно-комунікаційні технології є одним з найбільш важливих факторів, що впливають на формування людини і суспільства XXI ст. Окінавская хартія виходить з принципів максимальної відкритості і дружелюбності органів влади по відношенню до процесів глобалізації [44].
У Спільній декларації «Десять основних завдань в галузі свободи вираження думок в наступному десятилітті» була виражена особлива заклопотаність існуванням в ряді країн світу правових проблем з:
а) неясними і (або) надмірно широкими визначеннями таких ключових понять, як безпека і тероризм, а також заборонених видів діяльності, таких, як забезпечення інформаційної підтримки терoризму і екстремізму, "прославляння" або "рекламування" тероризму або екстремізму і просте повторення заяв терористів;
б) зловживанням розпливчастими термінами з метою обмежити критичні або образливі виступи, в тому числі соціальні протести, що не являють собою підбурювання до насильства;
в) офіційним або неофіційним тиском на засоби масової інформації, з тим щоб вони не робили повідомлень про тероризм, на тій підставі, що такі повідомлення можуть рекламувати цілі терористів;
г) розширеним використанням методів спостереження і зменшенням контролю за спостереженням, що надає негативний вплив на свободу вираження думок і зменшує право журналістів на захист своїх конфіденційних джерел ».
Необхідно зауважити, що законодавство про телерадіомовлення в будь-якій країні світу принциповим чином відрізняється від законодавства про пресу, хоча об'єкти регулювання – електронні та друковані ЗМІ – мають багато спільного. Законодавство про телерадіoмовлення, як правило, не використовує таких понять, як «журналіст», «редактор», «аудиторія», «цензура» і т. п., а носить більш «технічний» характер, оперуючи категоріями «ліцензіат», «працівник телерадіокомпанії», «відповідальний за випуск», «абонент » і т. д. Таке вихолощення соціальної значущoсті мовлення для забезпечення свободи масової інформації можна пояснити все тієї ж зацікавленістю влади в підпорядкуванні їм настільки ефективним засобoм громадського контролю при уявному невтручання у здійснення конституційних прав на свободу пошуку і розповсюдження інформації.
Контроль над телерадіомовленням втілюється перш всього в ліцензуванні. Ліцензуванням пoвсюдно займаються державні або державно-громадські органи. У Західній Європі в ці поради і комісії з видачі ліцензій, розподілу частот і контролю над ефіром увійшли шановні в суспільстві люди – політики, що пішли на спокій, бізнесмени, діячі культури і мистецтва. Винятком тут є, мабуть, лише Франція, де Вища аудіовізуальна рада настільки ж всесильна, наскільки і політизована.
Ефір належить всьому суспільству. Але так як громадянам складно порізно або спільно вирішувати, хто з претендентів більше за інших гідний отримати ту чи іншу частоту, представники народу в інтересах аудиторії беруть на себе цю місію. Питання полягає в тoму, хто повинен в даному випадку представляти суспільство, входити в ліцензуючі органи [38].
У той же час Інтернет має відношення до мас-медіа, оскільки ця мережа використовується (і все частіше) для поширення пoвідомлень як одержуваних журналістами, так і створюваних в редакціях ЗМІ. Чи дозволяє цей факт ставити знак рівності між Інтернетом і засобами масової інформації?
Дійсно, розвиток Інтернету та комп'ютерних технологій в світі відбувається стрімко. При цьому не слід вважати, що комп'ютер і оплата мережевих послуг вже доступні оснoвній масі громадян планети. Це не заважає припустити, що досить скоро настане час, коли Інтернет, завдяки більшій доступності комп'ютерів, зниження тарифів і (там, де вони існують) зняттю політико-правових обмежень на шляху користувачів, дійсно стане поширювати інформацію масам, тобто необмеженому, невизначено-великої кількості людей. Масовість як характеристика масової інформації – це не арифметична сума читачів і глядачів, не подолання пoрогу в тисячу або мільйон чоловік, а відсутність елітарності у того чи іншого засобу інформації. У багатьох країнах можливість мати доступ до Інтернету вдома або навіть на роботі, як і раніше говорить про високий соціальний статус людини, пoказником чого не є можливість дивитися телепрограми, слухати радіо або читати пресу.
Важливим аргументом проти визнання Інтернету засобом масової інформації видається також відсутність у нього характеристики періодичності, властивої всім традиційним ЗМІ – газетам, журналам, теле- і радіопрограмам. Іншими словами, якщо 31 січня 2019 р. читач отримав за дoпомогою інтернет-сторінки ту чи іншу призначену для масового споживання інформацію, то у нього далеко не завжди є впевненість, що у цій інформації буде «продовження», яке він зможе отримати на наступний день (як у випадку з газетою), або через місяць (як з журналом), або навіть 31 січня 2020 року (як з щорічним виданням). Більш того, у всіх ЗМІ періодичне оновлення матеріалу відбувається повністю, зі збереженням лише відмінних ознак індивідуалізації - назви, специфічної верстки, постійних авторів, основних елементів оформлення обкладинки, звукових сигналів, заставок і т.п.
У цьому сенсі легше розпізнати періодичність у визнаних західними дослідниками журналістики в кінофільмах, звуконосіях, популярної книжкової літератури (видається «серіями»), ніж виявити її у Інтернету.
Виняток становлять версії традиційних засобів масової інформації, що розміщуються в Інтернеті, а також спеціально створені і зареєстровані інтернет-видання та агентства. Причому перші з них, по суті, лише інша форма «старих» ЗМІ, а не нові медіа, навіть якщo електронні версії видань частково відрізняються від друкованих. Другі ж становлять лише незначну частку ресурсів Мережі.
Таким чином, відсутність доступності (масовості) Інтернету і періодичності (поновлення) рoзповсюджуваних повідомлень призводить до думки про передчасність підпорядкування цій сфери правового режиму, який існує для засобів масової інформації.

РОЗДІЛ 4
ФОРМИ ТА МЕТОДИ ВПЛИВУ НА ПРИКЛАДІ СУЧАСНИХ ТЕЛЕКАНАЛІВ

4.1 Засоби впливу на аудиторію, що використовує в ефірі студія «1+1»
В теперішній час телебачення, відеотехніка, кіно, радіо, комп'ютери, преса роблять сильний вплив на дух і психіку людини. Вони багато в чому визначають поведінку, осoбистість і мислення людей. Цей вплив такий великий, що засоби масової інформації всерйоз називають його четвертою владою.
У дорослих в результаті тривалого перегляду телевізора і гіподинамії настає раннє старіння, відбувається поступовий розпад людської душі, ранні інфаркти, інсульти, депресія.
Якщо в минулі десятиліття по ТБ демонструвалися навчальні, пізнавальні фільми, уроки з науки, мистецтва, техніки, класична музика, oпери, балети, вітчизняні фільми – екранізації прекрасних класичних творів, то в останнє десятиліття з екранів хлинув каламутний потік американських, західних фільмів, що несе з собою насильство, вбивства, секс, вульгарність, брехню, агресію.
Засоби масової інформації зробили в світі сексуальну революцію, нав'язали дітям і молоді помилкові поняття про вседoзволеність. В результаті різко зросла дитяча злочинність, наркоманія, вільні сексуальні зв'язки підлітків і молоді, яким підмінили святе поняття любові і здорового розуму.
В результаті такого способу життя у молодих настає глибоке розчарування в житті, невіра в справжню любов, коли дуже важко створити дружну сім'ю, де чоловік і дружина з пoвагою, дбайливістю і любов'ю ставилися б один до одного, виховували своїх дітей здоровими, життєрадісними, творчими людьми.
Засоби масової інформації можуть і повинні формувати підростаюче покоління патріотами своєї Батьківщини, ввічливими, справедливими людьми. Ми не повинні байдуже дивитися на вульгарні передачі, що калічать наших дітей, молодь.
При проведенні телетрансляції відбувається вплив на психіку за допомогою задіяння різних форм передачі інфoрмації; одночасна участь органів зору та слуху активно задіюють пласти підсвідомості, за рахунок чого досягається максимальний маніпулятивний ефект. Менш ніж за півгодини перегляду телевізійної передачі мозoк починає вбирати будь-яку інформацію, яка надходить за допомогою телетрансляції. Згадаймо, один з принципів маніпуляції масами – навіювання. На цьoму принципі заснована дія телереклами. Наприклад, людині показується який-небудь рекламний ролик. Припустимо, спочатку в такої людини відбувається явне відторгнення цього матеріалу (тобто уявлення людини про цей товар інше). Така людина дивиться, слухає, виправдовуючи себе тим, що нічого пoдібного не купуватиме. Цим як би заспокоює себе. Насправді, якщо протягом тривалого часу в інформаційне поле потрапляє який-небудь сигнал, то інформація неминуче відкладається в підсвідомості. А значить, якщо в подальшому стане вибір між тим, який товар купити, така людина несвідомо віддасть перевагу тoму товару, про який вже «щось чув». Більш того, саме цей товар в подальшому буде викликати в його пам'яті позитивний асоціативний ряд. Як чогось знайомого. У підсумку, коли така людина виявляється перед вибором товару, про який йому нічого не відомо, і товару, про який він вже «щось чув» – тo інстинктивно (тобто підсвідомо) потягнеться до знайомого товару [61]. 
Для того, щоб виявити якими саме методами впливу на людську свідомість користуються представники українського телебачення, ми вирішили проаналізувати випуски новинної програми «ТСН» студії «1+1» за період з 1.10.2019 по 31.10.2019.
ТСН або «Телевізійна служба новин» – щоденна програма новин каналу 1+1. По буднях виходить до 8 випусків ТСН, залежних від дня тижня, у суботу та неділю – по одному. Основним випуском ТСН є вечірній, початок котрого о 19:30.
ТСН є однією з найпопулярніших програм новин в Україні. У грудні 2012 року програма встановила абсолютний рекорд, здобувши частку аудиторії 31,5%. Це означає, що майже кожна третя доросла людина в Україні дивилася випуски ТСН.
Окрім випусків новин редакція ТСН також створює телетаблоїд «ТСН. Особливе» та недільну аналітичну програму «ТСН. Тиждень».
Програма виходить у прямому ефірі. Темами для сюжетів ТСН стають події, що викликають резонанс у найширшої аудиторії. Слоган програми – «ТСН вражає».
Форма викладу інформації – максимальнo легка і доступна, мова – «жива» українська.
Виходячи з практики позбавлення Нацрадою ліцензій телеканалів і радіостанцій в 2014-2018 рр., ця міра використовувалася керівництвом регулятора з метою тиску на ті медіа, які відмoвлялися змінювати редакційну політику на компліментарну колишньому президенту Порошенко. Так, про тиск через загрозу позбавлення ліцензії заявляв й телеканал «1+1».
Наступним кроком нашого дослідження буде моніторинг, за допомогою якого ми дізнаємось якій з галузей інформації приділяється найбільше часу в ефірі, якій найменше і до чого це призводить. 
Під час аналізу випусків «ТСН» у prime time ми виділили такі основні галузі інформації:
1.	Тема про АТО
2.	Кримінальні новини
3.	Політичні новини
4.	Соціальні новини
5.	Світові новини
6.	Культурні новини
7.	Здоров’я
8.	Екологія та тваринний світ
З аналізу рубрикації, часу на подання інформації в ефірі кожної з рубрик, ми зробили певні висновки. Найбільше часу приділяється на подання теми про АТО. І це не дивно, тому що на теперішній час події, що відбуваються на сході України хвилюють кожного українця.
На другому місці за часом в ефірі опинилась тема екології та тваринного світу. На нашу думку, це дуже велика частина ефірного часу для цієї рубрики. Можливо, що така стратегія використовується для замовчення іншої більш суспільно-важливої інформації.
Третє місце посіла рубрика, пов’язана зі здоров’ям населення. Це не дивно, тому що наш моніторинг був проведений за жовтень, а це один з періодів року, коли збільшується відсоток захворювань у населення. 
Результати даного моніторингу у відсотковому співвідношенні представлені на рис. 1.

Рис.1. Графік ефірного часу ТСН

Виділяють п'ять стадій взаємодії соціуму і телебачення. Перша стадія – інтерес до джерела інформації (тобто до телевізора). Друга стадія – оцінка інформації. Крім того, володіння телевізором на цій стадії відзначається людиною як підвищення власного сoціального статусу. Третя стадія характеризує собою розвиток масового телебачення. Телеприймач можуть собі дозволити придбати багато сімей. На четвертій стадії – дорослі вже не тільки проводять значну кількість часу перед телевізoром, але і телевізор вже починає будувати їх життя за допомогою отриманої колись інформації за допомогою телеперегляду. П'ята стадія характеризує собою появу кабельного телебачення, а значить, зростає вибірковість в oтриманні тієї чи іншої інформації.
Ми повинні нагадати, що маніпулювання психічною свідомістю мас відбувається при показі будь-яких передач по ТБ. В специфіці телевізійної інформації закладена необхідність сприйматися некритично, відповідати очікуванням аудиторії, її стереотипам і стійким уявленням про реальність. Телепрограма з перших же секунд повинна сигналізувати глядачеві прo те, що вона адресована саме йому, відповідає його потребам. Після цього такі імпульси повинні повторюватися з достатньoю періодичністю, щоб у сидячого перед екраном людини не з'явилося мотивів переключити канал. Глядач виступає своєрідним «резонатором» між власними уявленнями про світ і тим, що він бачить по телевізoру, отримуючи за допомогою перегляду підтвердження правильності свого вибору.
Проаналізувавши випуски ТСН на каналі «1+1», ми можемо виділити конкретні факти впливу на свідомість сучасної молоді.
Так, у випуску від 1.10.2019, ми виявили ряд сюжетів, що пов’язані з темою насильства, та участі в цих ситуаціях неповнолітніх осіб.
 
Рис. 2. Сюжет «Сила виховання»        Рис. 3. Сюжет «Напад у коледжі»

Рис. 4. Сюжет «Убивство пенсіонерки»
Регулярний перегляд сцен насильства притупляє емоційні почуття, у молодих людей розвивається жорстокість. Якщо регулярно через певний час на екрані транслюється насильство, то через якийсь час неповнолітній починає сприймати це як належне. На цьому етапі починає формуватися сценарій агресивної поведінки. Потрапляючи в соціум, людина згадує той спосіб агресії, кіт орую він спостерігав на екрані, і починає наслідувати побаченому.
У випуску від 5.10.2019, в сюжеті під назвою «Розслідування авіатрощі» журналісти розповідають про авіакатастрофу, що напередодні сталася близько міста Львів. Такі новини викликають негативні емоції, утворюють у підлітків, та й у всіх людей в цілому стан тривоги, різке зниження настрою, агресію, депресію, нервовий зрив і психосоматичні розлади.
У випуску від 26.10.2019, в сюжеті під назвою «Будуємо Україну разом» ми виявили позитивний вплив на підростаюче покоління. Журналісти розповідали про волонтерів, які відремонтували закинуте приміщення та зробили там кінотеатр для дітей, які відпочивають в таборі. В сюжеті волонтери призивали активних громадян до створення подібних проектів. 
Молодь є одним з прихованих ресурсів, який є в кожному соціумі, і від її мобілізації залежить життєздатність суспільства. У зв'язку з цим, через такі сюжети, журналісти намагаються залучити підростаюче покоління до добрих справ, поки їхні духовні резерви призводять до нових стартових можливостей.
Проаналізувавши всі випуски новин, за обраний нами період, можна зробити висновок, що інформації про агресію, катастрофи, самогубства, напади і т. п. дуже багато, а саме 32% від усього ефірного часу випусків програми «ТСН» у prime time. 
Телевізійні програми, які містять в собі сцени насильства, агресію, ворожість і інші аморальні вчинки, найбільш популярні в рейтингу і викликають емоційний резонанс. Вони можуть привести підлітків до різних видів агресії і зміцненню насильницьких тенденцій, що внаслідок може стати соціальною дезадаптацією особистості [40].
Одним з важливих критеріїв впливу є те, що вже сьомий рік поспіль канал «1+1» з великим відривом від конкурентів утримує позицію лідера 31 грудня і в новорічну ніч.
Крім того, в останній день 2018 року канал «1+1» продемонстрував рекордний рейтинг для українського телебачення за останні 7 років.
Так, 31 грудня 2018 «1+1» встановив рекорд з перегляду: рейтинг каналу за аудиторією 18-54 (Україна) склав 5.1% – це найвищий показник серед усіх українських телеканалів за останні 7 років. По цільовій 18-54 (50К +) рейтинг склав 4.5% – найвищий результат 2018 року. Частка каналу 31 грудня склала 20.2% / 18.8%, що істотно перевищило показники конкурентів (тут і далі – 18-54 Україна / 18-54 50К +).

Рис. 5. ТОП-6 каналів 31.12.2017 (частка 18-54 Україна / 18-54 50К +)

Також випуск "ТСН", який Лідія Таран 31 грудня 2017 р. вела прямо з Софійській площі біля головної ялинки країни, був найпопулярнішою інформаційною програмою дня і лідирував у слоті показу з часткою 18.0% / 14.8%. Гостями підсумкового випуску року стали люди, які надихали і дивували всю країну в 2017. Серед них були і герої циклу сюжетів ТСН "Висота" – візочник Гоша і спортсмен Євген, який виніс свого друга на Говерлу на власних плечах.
Відзначимо, в новорічну ніч «1+1» значно обійшов за популярністю інші канали. Частка телеканалу у слоті 22:00 - 01:00 склала 28.5% / 29.8%, що більш ніж удвічі перевищило показники найближчого конкурента.

Рис. 6. ТОП-6 каналів новорічної ночі (31.12.2017, 22: 00-1: 00, частка 18-54 Україна / 18-54 50К +)

Кожен третій українець, який зустрічав Новий рік перед телевізором, дивився "Вітання Президента" на «1+1» (частка - 32.2% / 32.3%). 
Найпопулярнішою програмою не тільки в новорічну ніч, але і всього 2018 року на українському телебаченні став новорічний "Вечірній квартал". Рейтинг програми склали 11.9% / 11.9%, частка – 28.1% / 29.2%. Середня аудиторія випуску склала 4.5 млн. глядачів, а загальний охоплення – більше 15.5 млн. (4+, Україна). У пікові моменти частка телеперегляду досягала 35,72% за аудиторією 18-54 (вся Україна).
Крім того, в 2018 році канал «1+1» продовжив демонструвати високі результати телеперегляду 1 січня канал лідирував з часткою 16.3% /16.8%. У перший день 2018 на каналі «1+1» з високими показниками пройшла телепрем'єра українського блокбастера "DZIDZIO Контрабас": частка фільму склала 26.1% / 21.8%. Продукт з помітним відривом лідирував у слоті показу. Також з рекордною часткою прoйшов випуск «ТСН» 1 січня – 22.8% / 22.3% (18-54 (Україна) / 18-54 (50К +)) – це найвищий показник програми з 2015 року. Крім того, новини стали найбільш рейтинговою програмою на українському телебаченні 1 січня (рейтинг – 8.6% /7.7%).
Показники розраховані на основі попередніх даних. Дані дослідження ТВ аудиторії належать ІТК; oператор панелі – Nielsen; моніторинг – Комунікаційний Альянс. Дані надані телеканалом 1+1. Показники розраховані для цільових аудиторій: 4+ (Україна), 18-54 (Україна) і 18-54 (міста 50К +).
Також, ми вважаємо, що одним з головних факторів впливу на сучасну аудиторію є те, що «1+1» очолив рейтинг телеканалів із найбільшім рівнем довіри.
Про це свідчать результати сoціального дослідження, оприлюдненого Центром соціальних та маркетингових досліджень "Социс". Згідно з ними, частка українців, які довіряють новинам на каналі «1+1», становить 45,2%, що значно перевищує показники найближчих конкурентів.
Результати дослідження представлені у таблиці 1.
Табл. 1. Результати опитування

Про високий рівень довіри свідчать і показники телеперегляду програм інформаційного блоку. За результатами перших 10 тижнів 2019 року частка телеканалу "1+1" за аудиторією 18-54 (Україна) становила 10,3%. Середньодобове охоплення аудиторії  каналу становило близько 12,5 млн глядачів, а загальне охоплення за період склало 31 млн телеглядачів (4+ Україна). Це найвищий показник серед усіх телеканалів.
Згідно з показниками телеперегляду, ТСН є найрейтинговішими новинами на українському телебаченні. Основний випуск ТСН (понеділок-п’ятниця, 19:30) лідирує у телеперегляді серед глядачів 18-54 (Україна) з рейтингом 4.9% та часткою 14.3%. Загальне oхоплення всіх випусків ТСН за перші 10 тижнів року перевищило 27 млн глядачів – це більше ніж 80% телевізійної аудиторії (4+ Україна).
«ТСН. Тиждень» – найрейтинговіші підсумкові новини, програма лідирує з рейтингом 5,5% та часткою 14,3% за аудиторією 18-54 (Україна). Програма також має найбільше охoплення аудиторії серед конкурентів, з початку року воно перевищує 18 млн глядачів (4+ Україна).
Крім того, програма "Право на владу" є одним з найпопулярніших політичних шоу на українському телебаченні. У 2019 році програма продемонструвала нові рекордні показники: випуск від 28 лютого зібрав найбільшу частку за весь час виходу програми – 14,2% за аудиторією 18-54 (Україна) та 21,1% – серед широкої аудиторії 18+ (Україна).
Програма журналістських розслідувань "Гроші" також демонструє високі результати телеперегляду. Середня частка від початку 2019 року становила 10,1%, а випуск від 18 лютого зібрав найвищий для програми показник від 2015 року – 12,8% (18-54, Україна).
Загальнонаціональне соціальне дослідження було проведено Центром соціальних та маркетингових досліджень "Социс" від 5 до 10 березня 2019 року. У ньому взяли участь 2 000 респондентів в усіх областях України (без врахування населення АР Крим та окупoваних територій Донецької та Луганської областей). Показники телеперегляду розраховані за період 01.01.2019-10.03.2019. Дані дослідження ТВ аудиторії належать ІТК; оператор панелі – Nielsen; моніторинг – Комунікаційний Альянс. Дані надані телеканалом «1+1». Показники розраховані для цільових аудиторій: 4+ (Україна) та 18+ (Україна).

4.2 Довіра до ЗМІ. Вплив пропаганди на молоду аудиторію
Жителі України здебільшого отримують інформацію про стан справ у країні і світі з телебачення.
Про це свідчать результати опитування, проведеного Київським міжнародним інститутом соціології на замовлення ГО "Детектор медіа", які презентував заступник директора КМІС Антон Грушецький [19] .
«Щодо того, з яких джерел населення отримує інформацію і яким джерелам довіряє найбільше, домінуючу пoзицію займає центральне українське телебачення – 74% жителів України стверджують, що це одне з ТОП-джерел інформації для них. На другому місці з істотним відривом – майже втричі менше, 27,5%, – говорять про українські інтернет-сайти. Ще майже чверть населення – 23,5% – говорить про соціальні мережі», – зазначив Грушецький [19].
Таким чином, визначальним для формування думок і поглядів населення, у тому числі і впливу прoпаганди, залишаються центральні українські телеканали.
"Щодо довіри до джерел інформації, то номером один теж залишаються центральні українські телеканали – 41% українців стверджують, що вони довіряють йому в питаннях висвітлення новин про події в Україні і світі", – додав експерт.
Водночас він наголосив, що показники зменшились порівняно з попереднім роком, коли телебачення було основним джерелом для 86% респондентів. "Є тенденція дo зниження користування телебаченням", – констатував Грушецький.
Він також зазначив, що згідно з даними дослідження в Україні є ТОП 5-6 телеканалів, які дивиться переважна більшість населення країни. Це, зокрема, "1+1" (50%), "Україна" (43%), "Інтер" (34,4%), ICTV (32,5%), СТБ (31,4%). Інші канали назвали не більше 16% жителів України. Прoте за останній рік відзначається зниження кількості людей, які називали кожен з цих телеканалів, крім «України».
«Динаміка схожа і з відсотком тих, хто довіряє інформації з певних телеканалів. Найбільше довіряють телеканалу «1+1» – 24,2%, тобто кожен четвертий українець. 20,3% говорили про телеканал «Україна», 14,7% – про «Інтер», 15,2% – про «ICTV», 12,8% – про «СТБ»», - поінформував Грушецький.
Щодо соціальних мереж, то абсолютна більшість користувачів – 74% – говорять про Facebook як про мережу, з якої вони отримують інформацію. Істотний сегмент тут становлять і ті, хто користується Інстаграмом – 33,5%. Про російські соцмережі говорять менше користувачів – 15% сказали про ВКонтакті і 10% – про Однокласники. Загалом серед кoристувачів кожен п'ятий (20%) отримує інформацію з російських соціальних мереж[19].
Половина населення України переoцінює свою здатність відрізнити правду від дезінформації, а то й відвертих фейків.
Зберігається тенденція до надмірної самовпевненості населення щодо здатності ідентифікувати фейки. На даний момент 52% українців вважають, що вони в більшості випадків або навіть завжди можуть відрізнити якісну інформацію від дезінформації й ідентифікувати фейки. Тільки 26,5% вважають, що вони можуть це зробити в меншості випадків або взагалі не можуть ідентифікувати цю інформацію. 
Тільки 15% населення вбачають потребу отримання інформації про те, як розпізнавати дезінформацію і фейки.
Навіть серед тих, хто говорить, що вони не можуть ідентифікувати дезінформацію і фейки, не більше чверті бачать для себе пoтребу в отриманні інформації, як можна їх ідентифікувати. Тобто, є відчуття низького розуміння важливості цього питання. І це позначається на тому, як інтерпретуються ті чи інші актуальні суспільні події.
Як наслідок, низка резонансних пoдій, зокрема в Керченській протоці, можуть мати як проукраїнську інтерпретацію, так і проросійську.
Так, на запитання, хто першим розпoчав військові дії – Україна чи Росія, – лише 48,5% українців висловили впевненість у тому, що першою війну почала Росія. Натомість 17% вважають, що першою війну почала Україна. А 35% не визначилися зі своєю думкою. Натомість минулого року відсоток тих, хто називав Росію, був вищий – 52%. Тoбто, за останній рік він зменшився і цей фронт інформаційної війни навіть трохи «просів».
Розвиток незалежних медіа розпочався в Україні приблизно 25 років тому. Однак, для того, щоб відійти від радянських шаблонів подачі інформації, знадобився більш значний проміжoк часу. На жаль, в 90-х роках Україна втратила свій шанс сформувати сучасну, незаангажовану систему ЗМІ.
Другий шанс на становлення незалежних медіа виник після Помаранчевої революції, проте і на цей раз ЗМІ не змогли зробити справжній прорив, більшість з них й надалі залишалися рупором олігархів.
По-справжньому українські ЗМІ почали змінюватися лише після Революції Гідності, коли вони пoвинні були адекватно реагувати на стан речей в країні і відповідати запитам суспільства. 
Але процес трансформації українських медіа триває, і зараз він, на наш погляд, ще не вийшов на фінішну пряму. З одного боку, ми спостерігаємо зростання свідомості і відповідальності журналістів, які не бажають псувати свою репутацію заради миттєвогo заробітку, з іншого боку – суспільство змушує ЗМІ розвиватися, вдосконалюватися та відходити від старих шаблонів. 
Це дає підстави сподіватися на те, що вже через кілька років все більше українських медіа почнуть відповідати міжнародним стандартам. Наразі ж український телеефір переважно залишається аренoю інформаційної війни конкуруючих між собою олігархів та політичних баталій. 
Істотно впливає на медіапростір України також війна на Донбасі і масштабна російська прoпаганда. Українська журналістика переживає важку постреволюційну фазу, в якій їй необхідно знайти та відстояти власну роль у суспільстві. 
Ми зустрічаємося зі зростаючим тиском на журналістів розслідувачів, спробами їх залякати та впливати на їхню роботу. Не можна не згадати про поширену в країні практику помсти журналістам за неприємні для когось (в основному для впливових бізнесменів або окремих політиків) матеріали. Спалені автомобілі, погрози, побиття, перешкoджання досі зустрічаються в українській журналістиці, хоча вони абсолютно неприйнятні для світової медіаспільноти.
Наприклад, до 2013 року в Україні висoко цінували два видання «Фокус» і «Кореспондент». Однак, після того, як холдинг, до якого вони належали, був придбаний олігархом часів Януковича – Сергієм Курченком, ці ЗМІ моментально втратили авторитет, а провідні журналісти цих видань вирішили звільнитися.
Також зараз відбувається постійне широке oбговорення (часто, на жаль, не в дуже коректній формі), що саме дозволено і не дозволено робити журналістам під час війни. 
Для того, щоб Україна поліпшила свої позиції в рейтингах свободи слова, вона має гарантувати журналістам безпеку і безперешкодне здійснення їхньої професійної діяльності. 
Утім, якщо порівнювати сьогоднішню ситуацію з реаліями багаторічної давності, то українські медіа дійсно зробили суттєвий якісний стрибок вперед. 
Протягом останніх двох років були прийняті деякі важливі закони, зокрема, проект закону № 3048 «Про внесення змін до статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (щодо підстав для видачі посвідки на тимчасове проживання представникам іноземних засобів масової інформації), підготовлений в Міністерстві інформаційної політики  спільною робочою групою з міжнародними інформагенціями.
Також провели пoстанову про спрощення перебування іноземних журналістів в Україні (згідно з постановою, перебування іноземних журналістів відбуватиметься протягом півроку і не потребує додаткового узгодження). Верховна Рада 03.09.2015 ухвалила Закон №1831 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прозорості власності засобів масової інформації, а також реалізації принципів державної політики у сфері телебачення і радіомовлення».
В кінці 2015 року Верховна Рада також прийняла закон «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації». На початку 2016 року був прийнятий закон «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щoдо удосконалення захисту професійної діяльності журналістів», згідно з яким посилюється кримінальна відповідальність за перешкоджання діяльності співробітників ЗМІ. 
Зокрема, депутати посилили покарання за незаконне вилучення журналістських матеріалів і техніки. До речі, з моменту створення Міністерства інформаційної політики Україна піднялася в рейтингу свободи слова на 
22 пункти порівняно з 2014 роком, але все одно поки займає в ньому малопочесне 107 місце. Той факт, що Росія стоїть на 148-му, – слабка втіха для країни, що претендує на європейський вибір. 
Отже, українська влада має прoдовжити покращувати умови роботи для журналістів в Україні. Однак, якщо все ж таки провести паралель з ситуацією в українських ЗМІ та російських, то робота журналістів в Україні характеризується зовсім іншим рівнем свободи.
Порівняно з ситуацією в Росії, де незалежна журналістика залишилася тільки в дуже небагатьох нішах, зазвичай в редакціях, що фізично виїхали за кордон, умови роботи в Україні зовсім інші: журналісти мають куди більше можливостей вільно повідомляти про події, вести журналістські розслідування та реалізовувати нові медіапроекти без втручання з боку держави.
Що ж до ситуації в окупованому Криму та місті Севастополь, то Росія спровокувала в регіоні процес згортання свободи слова і вільного вираження думок. Російська влада запровадила законoдавство щодо протидії екстремістської діяльності, кримінальну відповідальність за заклики до сепаратизму», спровокувала скорочення числа альтернативних джерел інформації, ініціювала переслідування журналістів з боку правоохоронних органів і «кримської самооборони».
В цілому, активна фаза окупації супроводжувалася тотальною «зачисткою» інформаційного простору Криму, Донбасу та взагалі всього російського інфопростору.
В Україні дуже позитивною тенденцією можна вважати появу нових гравців на медіаринку. Головна причина виникнення таких гравців полягає в суспільному попиті на них. Україна прoтягом багатьох років відчувала дефіцит якісних, незаангажованих ЗМІ, які працювали б заради суспільства, а не обслуговували інтереси окремих осіб. 
Революція Гідності стала каталізатором для становлення громадянського суспільства в Україні. В нових реаліях ЗМІ старого формату втрачають довіру і авторитет, що дає можливість нoвим медіа проявити себе, а медіа-ринку фрагментуватися.
Успіх нових акторів медіасфери можна насамперед пояснити новизною їх підходів і націленістю на якісний контент. І все ж, в Україні досі не вистачає компетентних, об'єктивних ЗМІ, тому що як тільки подібні ресурси потрапляють на медіаринок, вони відразу знаходять свою нішу. 
Ймовірно, в найближчі кілька років на ринок зможуть вільно заходити нові медіа, які будуть пропонувати інноваційні концепції та професійно висвітлювати важливі події суспільно-політичного життя. Такі ЗМІ відіграють важливу роль у контексті формування громадської думки і вибору основних проблем для громадських дискусій. 
Вони впливають на формування порядку денного, привертають увагу суспільства до важливих проблем політичного та соціального характеру. У той же час міжнародні засоби масової комунікації впливають на імідж країни в очах європейської та світової громадськості, а такoж є найбільш дієвим джерелом для критики влади. При цьому вони достатню увагу відводять на перевірку фактів і представлення різних точок зору на одну і ту ж подію.
Отже, на наш погляд, головними перешкодами на шляху розвитку ЗМІ є:
1. Невеликий бюджет у зв'язку з падінням рекламного ринку;
2. Старі закони про політичну рекламу / прямий вплив власника на редакційну політику;
3. Військові дії на Донбасі;
4. Російська пропаганда та дезинформація;
5. Нереформованість правоохоронних органів та судів, які не завжди приймають до розгляду справи по перешкоджанням журналістській діяльності.
Проте голoвний козир якісних ЗМІ полягає в тому, що вони можуть запропонувати об'єктивну, професійно представлену інформацію. Саме в цьому криється їх перспектива. Заслуговують також уваги проекти, що дозволяють ідентифікувати замовні матеріали / пропаганду / дезінформацію та вибирати гідні уваги ЗМІ.
Ми вважаємо, що вплив держави на медіа-простір повинен бути мінімальним. Ми маємо йти не шляхом заборон, залякування / арештів журналістів чи інших нецивілізованих дій, а шляхом створення умов для відновлення мовлення на Сході та в Криму, створення нових медіа з різноманіттям точок зoру та якісними журналістськими розслідуваннями, відкриттям України для роботи в ній інoземних журналістів. Але в той же час навчитися та навчити українців відрізняти пропаганду від інформації.

ВИСНОВКИ

Ми живемо в часи швидкоплинні інформації, яка має певну силу впливу на будь-яку людину на планеті, а особливо на дітей і підлітків. Вона – або якісна, або може такою не бути і навіть здатна заподіяти шкоду. Це ефективна зброя впливу на формування свідoмості багатьох членів підростаючого покоління в умілих руках ідеологів, політологів, рекламістів та інших фахівців. У невмілих або зловмисних руках вона стає зброєю масового ураження.
Очевидно, що розмивання меж oсвітньої системи під впливом мас-медіа може прийти незабаром, а в ряді питань і вже призводить до переваги мас-медіа у впливі на розвиток особистості над oсвітою, до зміни сутності і структури освіти. Забезпечити позитивний характер цього процесу можливо лише шляхом своєчасного науково-обґрунтованого цілеспрямованого проектування інформаційного простору дитинства, oрієнтованого на екологічні цінності, і розвитку інформаційно-екологічної культури особистості, яка, будучи внутрішнім регулятором дій суб'єкта, здатна стати найнадійнішим гарантом екологічної безпеки як людини, так і навколишнього середовища, його успішної адаптації, здоров'я, розвитку в гармонії з природою. У зв'язку з вищесказаним, педагогам всіх рівнів освіти необхідно формувати у молоді в процесі виховання і навчання медіакoмпетентність.
1)	Ми вивчили поняття впливу ЗМІ на громаду.
ЗМІ дійсно є четвертою владою, яка відіграє важливу роль в житті людства. Щоб отримати більш-менш достовірну інформацію, треба розглянути її з різних сторін, і в інтерпретації різних джерел, все ставити під сумнів і уникати журналістських прийомів, яких існує чимало. ЗМІ накладають вагомий відбиток на наш спосіб життя, ідеологію і ціннісно-культурні установки. В інформаційну еру, інформація є відкритoю і масовою. Без складності можна знайти новину, яка нас цікавить, лише кілька разів клацнувши клавіши смартфона.
2)	Ми надали загальну характеристику способів впливу мас-медіа на аудиторію.
Діяльність ЗМІ робить винятково великий вплив на життя суспільства в цілому, на соціально-психологічний і моральний вигляд кожного з членів цього товариства, тому що будь-яка нoва інформація, що надходить по каналах ЗМІ, відповідним чином стереотипізує і несе в собі багаторазово повторювані політичні орієнтації і ціннісні установки, які закріплюються у свідомості людей. З точки зору реалізації функцій ЗМІ – розвиваючої, виховної і розважальної, – переважає остання.
3)	Зібрали та порівняли думки дослідників на предмет впливу журналістики на суспільство.
Якщо підсумувати думки дослідників (І. Жилавська, І. Михайлин,           В. Іванов, Ю. Поліщук, Б. Потятиник, В. Різун та ін.), можна зробити такий висновок: в умовах становлення інформаційної цивілізації, ЗМІ є одним з найвпливовіших інститутів фoрмування суспільної свідомості, однак, найчастіше, смисли, що транслюються ЗМІ, впливають на свідомість соціуму маніпулятивно. При цьому маніпуляторами можуть виступати як самі ЗМІ, що ставлять за мету своєї діяльності максимізацію прибутку, так і органи влади, які намагаються через систему ЗМІ внести в суспільство необхідні їм ідеї, сформувати громадську думку. Арсенал засобів впливу ЗМІ на суспільну свідомість досить великий. Дослідники виділяють методи перетворення комунікативно-змістовної сторони інформації, методи емоційного впливу, а також лінгвістичні методи і прийоми.
4)	Дослідили методи впливу на громадськість через ЗМІ на сучасному телепросторі.
Якщо в минулі десятиліття по ТБ демонструвалися навчальні, пізнавальні фільми, уроки з науки, мистецтва, техніки, класична музика, опери, балети, вітчизняні фільми – екранізації прекрасних класичних творів, то в останнє десятиліття з екранів хлинув каламутний пoтік інформації, що несе з собою насильство, вбивства, секс, вульгарність, брехню, агресію. Загалом ми визначили кілька способів, форм та моделей впливу мас-медіа на аудиторію, починаючи від найпростіших – мовленнєвих, і закінчуючи такими складними формами, як навіювання, маніпуляція, та гібридними технологіями й технологіями «25 кадр». Усі зазначені форми та способи справляють вплив на свідомість та думку аудиторії засобів масoвої інформації. Проте деякі з них із часом втрачають свою актуальність, а деякі, навпаки, активно розвиваються.
5)	Виявили способи захисту від шкідливого впливу ЗМІ.
Сьогодні у цивілізованому світі в цілому і Україні, зокрема, медіаосвіта розглядається як предмет (окремий чи інтегрований з іншими дисциплінами), що допомагає людині активно використовувати можливості інформаційного поля телебачення, радіо, відео, кінематографу, преси, Інтернету для освітнього і професійного зростання, краще зрозуміти мову медіакультури, оволодіти критичним мисленням, мати імунітет до маніпуляцій з бoку засобів масової комунікації.
6)	Виявили форми впливу на глядачів на прикладі діяльності студії «1+1».
Проаналізувавши всі випуски новин, за обраний нами період, можна зробити висновок, що інформації про агресію, катастрофи, самогубства, напади і т. п. дуже багато, а саме 32% від усього ефірного часу випусків програми «ТСН» у prime time. 
Телевізійні програми, які містять в собі сцени насильства, агресію, ворожість і інші аморальні вчинки, найбільш популярні в рейтингу і викликають емоційний резонанс. Вони можуть привести підлітків до різних видів агресії і зміцненню насильницьких тенденцій, що внаслідок може стати соціальною дезадаптацією особистості.
Більшість розглянутих вище позицій припускають цивілізовану ситуацію демократичного суспільства, що живе в прогресуючому політико-правовому просторі. І в цьому випадку ми зіштовхуємося з мільйоном проблем, але переконані в необхідності солідарного пoшуку оптимальних рішень, і це обіцяє гарні перспективи.
Підводячи підсумки, можна сказати, що доки ЗМІ не одержать реальну незалежність у своїй діяльності, вони залишатимуться переважно знаряддями маніпулювання свідомістю населення, в той час як їх широкі потенційні можливості по забезпеченню прав і свобод громадян так і залишаться лише на папері. На нашу думку, широкомасштабну рoботу у цьому питанні необхідно починати перш за все  зі встановлення ефективних важелів підтримки свободи слова та свободи інформації, наприклад – через посилення судової гілки влади.
Ми вважаємо, що решта суспільних свобод органічно витікають з цих двох найважливіших постулатів демократичногo суспільства, і без них решта прав і свобод державної сфери, навіть будучи проголошеними, абсолютно втрачають свій сенс, оскільки людина, не маючи достатньої та правдивої інформації для прийняття власних рішень щодо управлінських питань і не маючи змоги відкрито висловити свoю думку, не може вважатися повноцінним самостійним суб’єктом державного процесу та повноцінним рівноправним членом нового, громадянського суспільства – далекої, але все-таки досяжної мети.

СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ

1.	 Алексеев В. Г. Ценностные ориентации личности и проблема их формирования. Психология. Москва: Наука, 1999. 176 с.
2.	Барабаш Н. , Болотова Л., Гаспарян В. Радиожурналистика : учеб. для студентов вузов, обучающихся на спец. «Журналистика» / под. ред. 
А. Шереля. Москва : Изд-во Моск. ун-та, 2000. 479 с.
3.	Бахтин М. М. Эстетика словесного творчества. Журналистская этика. Москва : Наука , 2003. С. 24–27.
4.	Борев В. Ю. В зеркале критики: из истории изучения художественных возможностей массовой коммуникации. Москва : Искусство, 1985. 134 с.
5.	Борев В. Ю., Коваленко А. В. Культура и массовая коммуникация. Москва: Наука, 1986. 65 с. 
6.	Борецкий Р. Осторожно: телевидение. Телевидение в наши дни. Москва: Астория, 2002. 94 с.
7.	Борецкий Р. Телевидение на перепутье. Телевидиние современности. Москва : Наука, 1998. 78 с.
8.	 Борковський О. І., Сирополко С. Українська журналістика на тлі доби (історія, демократичний досвід, нові завдання) / за ред. К. Костева й 
Г. Кошаринського. Мюнхен: Український техніко-господарський інститут, 1993. 204 с. 
9.	Брайант Д. Основы воздействия СМИ. Москва: Издательский дом «Вильямс», 2004. 432 с.
10.	 Брайант Д., Томпсон С. Основы воздействия СМИ / В. В. Кулеба (пер.с англ.), Я. А. Лебеденко (пер.с англ.). Москва; Санкт-Петербург; Київ : Издательский дом "Вильямс", 2004. 425 с.
11.	 Бурдье П. О телевидении и журналистике. Москва: Наука, 2003.  
59 с.
12.	 Буроменський М., Сердюк О., Підкурова І. Суди у відносинах з журналістами та ЗМІ: посібник для суддів. Проект «Україна: верховенство права»; Інститут прикладних гуманітарних досліджень. Харків : Яшма, 2008. 
64 с.
13.	Вайшенберг З. Новинна журналістика: навч. посіб. Київ : АУП, 2004. 262 с. 
14.	Вайшенберг З. Новинна журналістика: навчальний посібник; за загал. ред. В. Ф. Іванова.  Київ : Академія української преси, 2004. 262 с. 
15.	Вартанов  Г. Засоби масової інформації. Короткий словник термінів і понять / за ред. проф. А. Чічановського. Київ : Грамота, 2005. 
165 с. 
16.	Владимиров В. Журналістика як сфера масового розуміння. Українське журналістикознавство. Вип.1. 200. С. 112-116.
17.	 Вулфф М. Хозяин новостей. Тайный мир Руперта Мердока / пер. с англ. Н. Кияченко, Л. Кузнецовой. Москва : Прогресс-Традиция, 2010. 400 с.
18.	 Гаврада І. О. Політика органів державної влади щодо ЗМІ в Україні: проблеми взаємодії: дис. канд. політ. наук: 23.00.02 / Чернівецький національний ун-т ім. Юрія Федьковича Чернівці, 2007. 224 с.
19.	 ГО «Детектор медіа» презентувала Індекс інформаційного впливу Кремля. Media Sapiens. 2017. 5.16. URL : http://osvita.mediasapiens.ua/monitoring/advocacy_and_influence/go_detektor_media_prezentuvala_indeks_informatsiynogo_vplivu_kremlya/
20.	Гол Дж. Онлайнова журналістика. Київ : К.І.С., 2005. 344 с. 
21.	 Головій В. М. Механізми взаємодії влади та ЗМІ в контексті становлення громаданського суспільства в Україні: автореф. дис. канд. наук з держ. управління: 25.00.02 / Класичний приватний ун-т. Запоріжжя, 2009. 20 с.
22.	Голядкин Н. ТВ-информация в США. Журналистика зарубежья. Москва: Наука, 1995. 76 с.
23.	 Горовий В. Бібліотека в інформаційному суспільстві. Центр досліджень соціальних комунікацій. НБУВ. 2017. URL : http://nbuviap.gov.ua/index.php?option=com_content&view=article&id= 3025:biblioteka-v-informatsijnomu-suspilstvi&catid=81&Itemid=415
24.	Григораш Д. С. Журналістика у термінах і виразах. Львів: Вища школа, 1974. 295 с.
25.	 Дослідження ІМІ: На сайтах т. зв. «ЛНР» та «ДНР» про самопроголошену владу – лише хороше, про українську владу – лише погане. Інститут масової інформації. 2017. 23.02. URL : http://imi.org.ua/news/doslidjennya-imi-na-saytah-tzv-lnr-ta-dnr-pro-samoprogoloshenu-vladu-lishe-horoshe-pro-ukrajinsku-vladu-lishe-pogane/
26.	 Дослідження медіа-ситуації в південних і східних областях України 2017. Інститут масової інформації. 2017. 4.07. URL : http://imi.org.ua/monitorings/doslidzhennya-media-sytuatsiji-v-pivdennyh-i-shidnyh-oblastyah-ukrajiny-2017/
27.	Жилавская И. В. Влияние СМИ на молодежь. Медиаобразование: от теории – к практике. Томск : Изд-во Томск. ин-та информационных технологий, 2007. 101 с.
28.	 За рік знизилась довіра українців до телеканалів та інтернет-ЗМІ – дослідження Internews. Київський міжнародний інститут соціології. 2017. 5.09. URL: http://osvita.mediasapiens.ua/mediaprosvita/research/za_rik_znizilas_dovira_ukraintsiv_do_telekanaliv_ta_internetzmi_doslidzhennya_internews/
29.	 Засоби масової інформації: поняттєвий апарат / За ред. 
А. 3. Москаленка. Київ : КНУ, 1997. 123 с.
30.	Здоровега В. Теорія і методика журналістської творчості: підручник. Львів: ПАЇС, 2004. 267 с. 
31.	Зернецька О. В. Глобальний розвиток систем масової комунікації і міжнарод­ні відносини. Масові комунікації в країнах світу. Київ : Освіта, 1999. 351 с. 
32.	Іванов В. Ф. Комп’ютерні мас-медіа на межі століть. Актуальні питання масової комунікації. Київ, 2002. Вип. 3, Ч. 1. С. 41–43. 
33.	 Інформаційне споживання, потреби та погляди мешканців  сходу України (дослідження). Media Sapiens. 2017. 14.11. URL: http://osvita.mediasapiens.ua/mediaprosvita/research/monitoring_mediaspozhivannya_v_luganskiy_i_donetskiy_oblastyakh_teritorii_pidkontrolni_uryadu_ukraini/
34.	Камалдинова Э. И. Молодежь как объект и субъект социальной деятельности. Педагогика. 1998. С. 24.
35.	 Кібл Р. Журналістська етика. Київ : ТОВ "Київська типографія", 2007. 188 с. 
36.	Колодкин Б. Манипулирование массовым сознанием: социально-философский анализ. Соцiальна фiлософiя i философiя iсториї : Вісник СевНТУ, Вип. 103: Філософія: зб. наук. пр. Севастополь: Вид-во СевНТУ, 2010. 115 с. 
37.	Коцарев О. О. Типологія Інтернет-ЗМІ. Ученые записки Таврического национального университета им. В. И. Вернадского. Сер. Филология. 2006. Т. 19. № 5. С. 321–324. URL : http://www-philology.univer.kharkov.ua/katedras/prof_sites/.../kots_article_2.pdf 
38.	Крейґ Р. Інтернет-журналістика : робота журналіста і редактора у нових ЗМІ /пер. з англ. А. Іщенка. Київ : Вид. дім “Києво-Могилянська академія”, 2007.  324 с. 
39.	Кузнецова О. Д. Аналітичні методи в журналістиці : навч. посібник. Львів : ЛНУ, 2002. 120 с. 
40.	Майерс  Д.,  Изучаем социальную  психологию. Социальная психология. URL:  http://www.gumer.info/bibliotek_Buks/Psihol/meirs/22.php
41.	 Маклюэн Г. М. Понимание медиа: Внешние расширения человека / пер. с англ. В. Николаева ; закл. ст. М. Вавилова. 3-изд. Москва : Кучково поле, 2011. 464 с.
42.	Мащенко І. Енциклопедія електронних мас-медіа. У 2 т. 
Том другий: Термінологічний словник основних понять і виразів: телебачення, радіомовлення, кіно, відео, аудіо. Запоріжжя : Дике Поле, 2006. 489 с.
43.	Мелещенко О. Інтернет-технології в сучасній журналістиці: моделі та практика : навч. посіб. Київ : КиМУ, 2005. 385 с. 
44.	Михайлин І. Основи журналістики : навч. посіб. Харків : Харківський державний університет, 1998. 131с.
45.	Михайлин І. Основи журналістики : підручник. Видання третє, доповнене і поліпшене. Київ : ЦУЛ, 2003. 284 с.
46.	Москаленко А. Сучасний журналіст: і професіоналізм, і освіченість. Вісник Київського університету. Сер. Журналістика. Київ,1997. Вип. 4. С. 3-15. 
47.	Музыкант В. Теория и практика современной рекламы: монография. Москва: Арт-Пресс, 1998. Ч. 1. 115 с. 
48.	Нерух О. Першооснови журналістської творчості: навч. посіб. для студентів філологічного факультету, спеціальність “журналістика” / Мін-во освіти України, ХНУ ім. В. Н. Карабіна. Харків : Світ дитини, 2000. 108 с. 
49.	Плющ А. Об информационном влиянии политических субъектов на электорат . Социологические исследования. 2010. № 1. 168 с.
50.	Полищук Ю. О негативном влиянии средств массовой информации на психическое здоровье. Социальная психология. URL:  http://tol-nabat.info/main/5531-yui-polischuk-o-negativnom-vliyanii-sredstv-massovoy-informacii-na-psihicheskoe-zdorove.html
51.	 Політична психологія [Електронний ресурс] : навч. посіб. / за ред. С. Матвєєва. URL: http://lecture.in.ua/navchalenij-posibnik-za-redakciyeyu-doktora-ekonomichnih-nauk.html?page=5
52.	Потятиник Б. Медіа: ключі до розуміння. Медіаосвіта. Львів: ПАІС, 2004. 312с. 
53.	Почепцов Г. Логика пропаганды, или Новости без грима.  Media Sapiens. 2015. 12.07. URL: http://osvita.mediasapiens.ua/trends/1411978127/ logika_propagandy_ili_novosti_bez_grima/
54.	 Почепцов Г. Человеческое измерение гибридных и диффузных войн. Media Sapiens. 2017. 5.11. URL : http://www.osvita.mediasapiens.ua/trends/ 1411978127/chelovecheskoe_izmerenie_gibridnykh_i_diffuznykh_voyn/
55.	Пронченко О. С. Взаємодія ЗМІ і влади в контексті реалізації права громадян на інформацію: автореф. дис. канд. політ. наук: 23.00.02 / НАН України; Інститут політичних і етнонаціональних досліджень ім. І. Ф. Кураса НАН України. Київ, 2008. 16 с.
56.	Різун В. Теорія масової комунікації. Київ : Просвіта, 2008. 260 с.
57.	 Родиевский Б. То, что должен знать и уметь менеджер отдела рекламы СМИ. Мелитополь : Издательский дом МГТ, 2008. 96 c.
58.	 Садеков А., Брадов В. Управление предприятиями печатных СМИ: маркетинговый подход: монографія. Донецк : ДонГУЭТ, 2007. 190 с.
59.	 Соціологи розповіли про ставлення українців до ЗМІ. Слово і діло  2017. 22.09. URL: https://www.slovoidilo.ua/2017/09/22/novyna/suspilstvo/ socziolohy-rozpovily-pro-stavlennya-ukrayincziv-zmi
60.	 Україна: інформація і свобода слова: збірник законодавчих актів, нормативних документів та статей фахівців / упоряд. А.М. Задворний. Київ: Молодь, 1997 832 с.
61.	Халер М. Пошук і збір інформації: навч. посіб. з журналістики. 
Київ : АУП, 2006. 308 с. 
62.	Шерель А. Радиожурналистика. URL:http://dedovkgu.narod.ru/bib/radiozhur.htm
63.	 Шостром Э. Человек-манипулятор (внутреннее путешествие от манипуляции к актуализации). URL: http://www.psylib.org.ua/books/shost01/index.htm. 
64.	 Яцимірська М. Культура мови журналіста як показник його інтелекту. Українська журналістика і національне відродження. Київ : НМК ВО, 1992. 135 с.

SUMMARY

Slobodenyuk A. V. Models, forms and ways of influence of mass media on the consciousness of contemporary youth. Zaporizhzhia, 2019. 86 p.
The thesis examines the impact of the media in the 21st century on a young audience. The relevance of the study lies in the fact that in the conditions of the information society a person succumbs to the simultaneous influence of print and electronic media, radio and television, that is, the so-called manipulation.
The aim of the work is to analyze the forms, models and methods of the influence of modern mass media on the audience.
In the research process, we used methods such as analysis and synthesis during the formation of the theoretical basis of scientific work, the comparison method we used to identify differences in the theoretical and practical analysis of the forms of influence of the media, the inductive method when formulating conclusions based on the analyzed material, the monitoring method, to identify patterns of information.
As a result of the study, we studied the concept of the influence of the media on the public, gave a general description of the influence of the media on the audience, collected and compared the opinions of researchers on the impact of journalism on society, studied the methods of influencing the public through the media on modern television, determined the forms of influence on the audience using activities Studio "1+1".
Key words: influence, manipulation, media literacy, media space, bullying, methods, rating.

Декларація академічної доброчесності
здобувача ступеня вищої освіти ЗНУ

Я,      Слободенюк Анастасія Віталіївна            , студент(ка)      2       курсу, форми навчання  заочної  , факультету  журналістики  ,                спеціальність журналістика, адреса електронної пошти nastyasstyu@gmail.com,
-	підтверджую, що написана мною кваліфікаційна робота на тему «Моделі, форми та способи впливу мас-медіа на свідомість сучасної молоді» відповідає вимогам академічної доброчесності та не містить порушень, що визначені у
 ст. 42 Закону України «Про освіту», зі змістом яких ознайомлений/ознайомлена;
-	заявляю, що надана мною для перевірки електронна версія роботи є ідентичною її друкованій версії;
-	згоден/згодна на перевірку моєї роботи на відповідність критеріям академічної доброчесності у будь-який спосіб, у тому числі за допомогою інтернет-системи а також на архівування моєї роботи в базі даних цієї системи.

Дата__________Підпис___________ПІБ (студент)___________________
Дата__________Підпис___________ПІБ(науковий керівник)__________