МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
ЗАПОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ

БІОЛОГІЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ

Кафедра фізіології, імунології і біохімії з курсом цивільного захисту та медицини

Кваліфікаційна робота 
магістра

на тему: Особливості показників фізичної працездатності людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання

Виконала: студентка 2  курсу, групи 8091-б
спеціальності _____091 Біологія__________
освітньої програми ____Біологія__________
           Кулинич Анастасія Дмитрівна______
Керівник   доцент, к.б.н.  Малько М. М.____
Рецензент доцент, к.б.н.  Новосад  Н.В.____

Запоріжжя – 2022
Запорізький НАЦІОНАЛЬНИЙ університет
Факультет біологічний, кафедра фізіології, імунології і біохімії з  курсом цивільного захисту і медицини

Рівень вищої освіти магістр								
Спеціальність 091 Біологія	
Освітня програма Біологія

ЗАТВЕРДЖУЮ
Зав. кафедри
фізіології, імунології і біохімії з  курсом цивільного захисту і медицини 
д.б.н., проф. О.Г. Кущ
« _20_»  __вересня__  2021 р.

ЗАВДАННЯ
на дипломну роботу студентці 
Кулинич  Анастасії  Дмитрівни

1. Тема роботи: Особливості показників фізичної працездатності людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання________________________
керівник роботи 	Малько Максим Миколайович, к.б.н, доцент			,
затверджені наказом ЗНУ від « 22»  липня  2022 р.  № 834-с                   		  
2. Строк подання студентом роботи __грудень 2022 року____
3. Вихідні дані до роботи зниження рухової активності людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання.___________________________________
4. Зміст розрахунково-пояснювальної записки (перелік питань, які потрібно розробити): вивчити стан питання щодо динаміки працездатності у навчальній діяльності і методів оцінки фізичної працездатності в сучасній літературі; з’ясувати особливості показників фізичної працездатності у студентів в умовах дистанційного навчання_______________________________
5. Перелік графічного матеріалу таблиці: частота серцевих скорочень при навантаженнях різної потужності; показники абсолютної та відносної величин PWC170 у людей юнацького віку в умовах дистанційного та аудиторного навчання; зміни показників абсолютного та відносного максимального споживання кисню (МСК)_____________________________________________
6. Консультанти  роботи з вказівкою розділу
Розділ	Консультант	Підпис, дата	
		завдання 
видав	завдання прийняв	
Розділ 4	доц. Гороховський Є.Ю.			

Дата видачі завдання  ___20.09.2021_______  

КАЛЕНДАРНИЙ ПЛАН
№ 
п\п	Етапи виконання роботи	Термін виконання	Примітка	
1.		Огляд наукової літератури 	26.02.22		
2.		Оволодіння методами реєстрації показників	26.03.22		
3.		Дослідження показників загальної фізичної працездатності	30.04.22		
4.		Визначення аеробної продуктивності	30.05.22		
5.		Статистична обробка даних	30.09.22		
6.		Написання розділів дипломної роботи	01.12.22		
7.		Попередній захист роботи	01.12.22		

Студент                                _____________            А.Д. Кулинич____                       

Керівник роботи                 _____________              М.М. Малько____      
                                                                                              
Нормоконтроль пройдено 

Нормоконтролер                                                        Є. Ю. Гороховський__

РЕФЕРАТ

Дипломна робота виконана на 58 сторінках друкованого тексту, містить 7 таблиць та 6 рисунків. Перелік посилань включає 50 джерел, в тому числі 6 англомовних видань.
Об’єктом дослідження: студенти юнацького віку, які навчалися в умовах аудиторного та дистанційного навчання.
Мета роботи полягає у з’ясуванні показників фізичної працездатності у людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання.
Актуальність роботи обумовлена, необхідністю оцінки функціонального стану організму в умовах зниження рівня рухової активності студентів при дистанційній формі проведення навчальних занять.
Методи досліджень: фізіометричний, дедуктивний та статистичний.
В результаті роботи були вивчені показники фізичної працездатності (максимальне споживання кисню і PWC170) у людей юнацького віку в умовах аудиторного та дистанційного навчання.  Показники загальної фізичної працездатності у обстежених обох експериментальних груп відповідають нормі. Зниження рівня рухової активності в умовах дистанційного проведення занять обумовлює підвищену реактивність організму на дозоване фізичне навантаження. Більш високе значення абсолютного та відносного значення РWC170 свідчать про підвищену загальну фізичну працездатність обстежених в умовах аудиторного проведення занять. Дистанційне навчання викликає зниження аеробної продуктивності обстежених.
Результати досліджень можуть бути використані для оцінки ефективності адаптаційних механізмів в умовах аудиторного та дистанційного навчання.
аудиторне та Дистанційне навчання,  загальна ФІЗИЧНА ПРАЦЕЗДАТНІСТЬ, МАКСИМАЛЬНЕ СПОЖИВАННЯ КИСНЮ, PWC170

ABSTRACT

Graduate work on 58 pages of printed text, illustrated by 6 pictures and contains 7 tables. It uses 50 of literary sources, including 6 in English.
The object of the study: students of youth age who studied in classroom and distance learning conditions. 
The purpose of the work is to find out the indicators of physical performance in young people in the conditions of distance learning. 
The relevance of the work is determined by the need to assess the functional state of the body in the conditions of a decrease in the level of motor activity of students in the remote form of conducting educational classes. 
Research methods: physiometric, deductive and variation statistics.
As a result of the work, indicators of physical performance (maximum oxygen consumption and PWC170) were studied in young people in classroom and distance learning conditions. Indicators of general physical capacity of the subjects of both experimental groups correspond to the norm. A decrease in the level of motor activity in the conditions of remote conducting of classes determines the increased reactivity of the body to dosed physical load. 
Research results can be used to assess the effectiveness of adaptation mechanisms in classroom and distance learning.
AUDITORIUM AND DISTANCE LEARNING, GENERAL PHYSICAL PERFORMANCE, MAXIMUM OXYGEN CONSUMPTION, PWC170
ЗМІСТ
ПЕРЕЛІК УМОВНИХ ПОЗНАЧЕНЬ, СИМВОЛІВ, ОДИНИЦЬ, СКОРОЧЕНЬ І ТЕРМІНІВ……………………........................................	
7 	
ВСТУП…………………………………………………………………….	8 	
1	ОГЛЯД НАУКОВОЇ ЛІТЕРАТУРИ…………………………….	10	
1.1	Поняття  працездатності………………………………………….	10	
1.2	Динаміка  працездатності у навчальній діяльності……………..	13	
1.2.1	Навчальний день………………………………………………….	13	
1.2.2	Навчальний тиждень……………………………………………….	15	
1.2.3	Навчальний семестр і навчальний рік……………………………	15	
1.3	Динаміка фізіологічних станів при роботі………………………	17	
1.3.1	Передробочий стан……………………………………………….	17	
1.3.2	Впрацювання  ………………………………………………………	18	
1.3.3	Стійкий стан……………………………………………………….	19	
1.3.4	Відновлювальний період…………………………………………	21	
1.4	Втома та її профілактика………………………………………….	24	
1.5	Поняття фізичної працездатності………………………………..	28	
2	МАТЕРІАЛИ ТА МЕТОДИ ДОСЛІДЖЕННЯ………………….	31	
2.1	Методика проведення дослідження……………………………….	31	
2.2	Методи вивчення фізичної працездатності ………………………	31	
2.3	Визначення максимального споживання кисню…………………	37	
2.4	Статистична обробка експериментальних даних………………..	39	
3	ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ЧАСТИНА……………………………	41	
3.1	Визначення фізичної працездатності……………………………..	42	
3.2	Дослідження показників максимального споживанню кисню….	44	
4	ОХОРОНА ПРАЦІ………………………………………………..	47	
ВИСНОВКИ……………………………………………………………….	51	
ПРАКТИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ………………………………………….	52	
ПЕРЕЛІК ПОСИЛАНЬ…………………………………………………..	54	

ПЕРЕЛІК УМОВНИХ ПОЗНАЧЕНЬ, СИМВОЛІВ,
ОДИНИЦЬ, СКОРОЧЕНЬ І ТЕРМІНІВ

PWC170 	– 	показник загальної фізичної працездатності 
  аPWС170 	– 	абсолютна загальна фізична працездатність
  оPWС170 	– 	відносна загальна фізична працездатність
          VО2  		– 	споживання кисню, л/хв
ВНС 		– 	вегетативна нервова система
ДС 		– 	дихальна система
МСК 		– 	максимальне споживання кисню  
ССС           – 	 серцево-судинна система
ЦНС           – 	 центральна нервова система
ЧСС 		– 	частота серцевих скорочень

ВСТУП

Рухова активність є природною потребою для гармонійного розвитку організму людини, обмеження рухової активності призводить до функціональних і морфологічних змін в організмі, зниження розумових і фізичних здібностей організму людини [1].
Сучасний навчальний процес у вищих навчальних закладах, переважно, організовано у дистанційній формі, що сприяє штучному скороченню рівня довільної рухової активності студентів. Такі зміни способу життя неодмінно призводять до виникнення синдрому гіподинамії, проявом якого є зниження працездатності, зміни реактивності організму, а також обмеження адаптаційних можливостей та зростання рівня захворюваності [2].
Крім того, враховуючи зв’язок між фізичним та психічним розвитком, можна вважати, що обмеження рухової активності є одним з факторів зниження успішності навчання студентів. Це вимагає комплексних досліджень людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання.
Актуальність роботи обумовлена необхідністю оцінки функціонального стану організму в умовах зниження рівня рухової активності студентів при дистанційній формі проведення навчальних занять.
Мета даної роботи у з’ясуванні показників загальної фізичної працездатності та аеробної продуктивності у людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання. Для досягнення поставленої мети були висунуті такі задачі:
1.	Сформувати експериментальні групи людей юнацького віку, які навчаються умовах аудиторного та дистанційного навчання.
2.	Оцінити відповідність нормі показників фізичної працездатності.
3.	З’ясувати рівень реактивності організму у обстежених обох експериментальних груп.
4.	Визначити абсолютні та відносні показники  загальної фізичної працездатності у обстежених.
5.	З’ясувати величину аеробної продуктивності у студентів при дистанційному навчанні.
З метою досягнення поставлених задач були зібрані, оброблені та проаналізовані результати лабораторних досліджень, а також літературні дані.
Предмет дослідження – впив зниженої рухової активності в умовах дистанційного навчання на показники фізичної працездатності людей юнацького віку.
Об’єкт дослідження: абсолютні та відносні показники PWC170 і максимального споживання кисню.
Новизна роботи: вперше проведено аналіз показників загальної фізичної працездатності та аеробної продуктивності в умовах дистанційного навчання. Дослідження проведено на студентах біологічного факультету Запорізького національного університету. 
Теоретичне значення даного дослідження полягає у з’ясуванні того, що зниження рівня рухової активності в умовах дистанційного проведення занять обумовлює підвищену реактивність організму на дозоване фізичне навантаження. Більш високе значення абсолютного та відносного значення РWC170 свідчать про підвищену загальну фізичну працездатність обстежених в умовах аудиторного проведення занять. Дистанційне навчання викликає зниження аеробної продуктивності обстежених.
Практичне значення роботи полягає в можливості оцінки стану адаптаційних механізмів організму за показниками фізичної працездатності в умовах дистанційного навчання.
Вивчення динаміки фізичної працездатності можуть бути рекомендовані для оцінки функціонального стану організму, ефективності адаптації людей юнацького віку до умов дистанційного навчання, які дозволять в майбутньому прогнозувати функціональний стан здоров’я.	

1 ОГЛЯД НАУКОВОЇ ЛІТЕРАТУРИ
1.1	Поняття  працездатності

Проблема працездатності відноситься до центральних проблем у психології праці. Неможна ототожнювати працездатність з продуктивністю праці, розуміння її як максимально фізіологічного потенціалу людини. 
Продуктивність праці визначається як результат заздалегідь визначеного процесу, що виконується протягом певного періоду часу за відомих умов. Виробнича робота враховує фізичні показники праці за тиждень. Тобто результат розглядається як обсяг роботи за кожну частину часу (годину, зміну тощо) чи вимірюється  кількість виробленого продукту за цей проміжок часу. Працездатність і продуктивність мають одні і ті ж самі вимірювачі (м/хв., Вт та ін.) [3].
Працездатність — це здатність організму виконувати роботу, що характеризується кількістю та якістю, виконаної протягом цього періоду [4]. Визначає різницю між неспецифічними (загальними) здібностями та специфічними здібностями індивіда, тобто здатністю виконувати конкретне вид завдання. Ступінь інтенсивності праці визначається типом нервової системи. Сильні типи найбільш активні в праці, а слабкі — найменш. Працездатність, також залежить від таких факторів, як вік, стан здоров'я людини, стать, техніка праці, гігієнічні прийоми тощо. В інших ситуаціях на неї впливають і мотивація, і моральні та матеріальні стимули (рис. 1.1).
Продуктивність праці протягом зміни має таку динаміку: 
а) на початку зміни вона нарощується, досягає самого високого рівня;
б) у кінці зміни падає; 
в) перед закінченням робочої зміни може спостерігатися відносне підвищення продуктивності праці [5]. 

Рисунок 1.1 – Вплив емоцій на працездатність [5]

Зміни продуктивності трудової діяльності в процесі роботи при постійних умовах праці обумовлюються психологічними і фізіологічними факторами, а саме, впливом фізіологічної і психологічної дієздатності [3,5,6].
Визначають фактори, які відіграють провідну роль у продуктивності праці за зміни. Проте в різних видах професійної діяльності вони по-різному впливають, а отже інтенсивність продуктивності праці відображує лише певну конкретну діяльність [7].
В цілому виділяють:
•	максимальні можливості особи у даному виді діяльності, вміння (натренованість), що підвищує продуктивність; 
•	звички до роботи; 
•	ефективність діяльності (стимуляції, які спонукають до трудової діяльності) і напруження волі, яке прискорює трудову діяльність;
•	втома, яка знижує продуктивність праці.
 Виходячи із взаємозв'язку означених факторів, виділяють періоди та фази зміни працездатності. Фази працездатності – це зміни функціонального стану організму людини в процесі діяльності [8].
Насамперед протягом повного робочого дня працездатність проходить 3 стадії зміни:
1.	Стадія втягування працездатності полягає в переході функціональних систем організму в працездатний стан і характеризується підвищенням працездатності. Початок роботи здійснюється в умовах кисневої недостатності, оскільки дихальна і серцево-судинна системи ще не вийшли на робочий рівень і не забезпечують робочі органи достатньою кількістю кисню. Крім того, перехід організму з стану спокою в активний супроводжується встановленням регуляторних зв'язків між нервовими центрами і функціональними органами функціональної системи. Поява відмостки - це підвищення продуктивності праці, скорочення робочого часу і збільшення швидкості робочого руху. Фізіологічні зміни описується підвищенням ефективності метаболічних процесів, посиленням процесів збудження в центральній нервовій системі та активацією діяльності ССС і ДС.
2.	Стадія стійкої працездатності характеризується високим постійним рівнем працездатності. Рухові та сенсорні функції характеризуються відносною стабільністю. Рівень варіації окремих функцій коливався від 8...16% у моторно-сенсорних і 20...30% у ССС і ДС.
3.	Стомленість з'являється на стадії розвитку втоми, коли продуктивність праці знижується. Втома може виникнути вже в першій половині робочого дня. В обідній час працездатність може бути повністю або частково відновлена ​​організацією відпочинку. Відновлення роботи після перерви супроводжується розвитком стадії втягування у роботу, яка змінюється фазою стійкої працездатності, яка переходить у фазу появи втоми [9,10,11].
Чисельність робочої сили може змінюватися по декілька разів (в бік зниження або збільшення) протягом всього робочого дня.
Як і показники працездатності, показники продуктивності праці також у багатьох випадках змінюються. Під час зміни виділяють період впрацьовування (0,5-1,0 години) і оптимальний період високої працездатності (1-2 години). В кінці робочого дня і перед обідом працездатність і продуктивність знижуються, що пояснюється розвитком втоми [12].

1.2	Динаміка  працездатності у навчальній діяльності

У навчальній діяльності працездатність, також залежить від особливостей нервової системи, властивостей особистості та темпераменту. Також можна зазначити вплив новизни виконуваної роботи, інтерес до завдання, порядок виконання окремих конкретних завдань, усвідомлення й оцінка результатів при виконанні завдання, посидючість, акуратність тощо [13].
Зміни працездатності студентів спостерігаються протягом всього навчального року (дня, тижня, півріччя та семестру).

1.2.1	Навчальний  день

Як правило, студенти не відразу приступають до занять у стані високої академічної продуктивності. Після початку лекції ви не зможете відразу зосередитися та активно брати участь в ході заняття. Потрібно 10-20 хвилин, іноді 30 хвилин і більше, щоб продуктивність досягла оптимального рівня. Цей робочий період характеризується поступовим підвищенням працездатності з постійними коливаннями.
Другий період – це фаза оптимальної (стійкою) працездатності (тривалість 1,5-3 години). Цей  період характеризується змінами функцій організму, адекватних тієї навчальної діяльності, яка виконується.
Третій період – фаза повної компенсації. Цей період є проявом перших ознак втоми, які компенсуються вольовим зусиллям та мотивацією.
Четвертий період – це фаза нестійкої компенсація. Він характеризується наростанням втоми та спостерігається коливання вольового зусилля і коливанням продуктивності праці.
П’ятий період, характеризується початком швидкого зниження працездатності. Як правило, це відбувається перед закінченням роботи, що може змінитися короткочасним її підвищенням за рахунок мобілізації резервів організму [12,13].
На шостому періоду починається різке зменшення продуктивності праці, в результаті чого є зниження працездатності та робочої домінанти.
Навчальний день студента не закінчується заняттями в аудиторіях, вони також включають в себе самопідготовку до наступного аудиторного заняття. Наявність другого підйому працездатності пояснюється не тільки добовим ритмом, а головним чином психологічною установкою на виконання навчальних завдань (рис. 1.2).

Рисунок 1.2 – Працездатність студентів протягом навчального дня  [13]

Можливість зміни окремих сторін працездатності зумовлена ​​тим, що навчальна діяльність студентів характеризується постійним переключенням між різними видами розумової діяльності (лекції, семінарські, лабораторні заняття тощо).

1.2.2	Навчальний тиждень

В навчальному тижневому циклі динаміка обумовлена наявністю періоду впрацьовування на початку (понеділок, вівторок), стійкої працездатності в середині (середа, четвер) і зниженням в останні дні тижня. У деяких випадках підвищення спостерігають у зв’язку з явищем, яке називається «кінцевий порив».
Типова крива працездатності може змінюватися при наявності факторів нервово-емоційного напруження, пов'язаних з роботою в різні дні тижня (рис. 1.3). До таких факторів належать виконання контрольної роботи, участь у колоквіумах, а також підготовка та здача тестів [14].

Рисунок 1.3 – Працездатність студентів у навчальній тижня. Пунктиром зазначено явище кінцевого пориву  [14]

1.2.3	Навчальний семестр і навчальний рік

На початку навчального процесу, тривалістю 3-3,5 тижні, поступово підвищується рівень працездатності. Період стійкої працездатності відбувається протягом 2-2,5 місяців. А вже під кінець семестру, коли проходить підготовка та перевірка знань, спостерігається початок зниження їх працездатність. У період перевірки знань (контрольної роботи чи тестування), визначали різке зниження працездатності у студентів. Відновлення до початкового рівня відбувається під час канікул, а активне заняття фізичними вправами та спортом є запорукою підвищенням працездатності [15].
Початок другого півріччя також супроводжується періодом впрацювання. Цей термін буде скорочено до 1,5-2 тижнів порівняно з першим півріччям. Подальші зміни працездатності з кінця лютого до початку квітня характеризуються стабільними рівнями. Причому, ймовірно, цей рівень буде вищим, ніж у першому півріччі. У квітні з'являються ознаки зниження працездатності через перевтому. Під час оціночних сесій і період тестування зниження працездатності більш виражене, ніж у першому півріччі. 
Процес відновлення характеризується повільним розвитком зі значною втомою (рис. 1.4).

Рисунок 1.4 – Зміна розумової (суцільна лінія) і фізичної (пунктир) працездатності студентів в навчальному році  [15]

Сутність вищевикладеного зводиться до того що зміни розумової здібності характеризуються послідовними змінами тривалості занять, стабільно високою працездатністю та періодами її зниження і вона не залежить від його часових параметрів (навчальний день, тиждень, семестри навчального року). Ці показники підштовхують на розробку заходів щодо оптимізації умов навчально-трудової діяльності і відпочинку студентів, з обов’язковими засобами фізичного виховання [16].

1.3	Динаміка фізіологічних станів при роботі
1.3.1 Передробочий стан

Криві продуктивності створюються на основі виробничих, фізіологічних і психологічних показників, визначених для кожної робочої години. Графік зміни виробничих і психофізіологічних показників за робочу годину, день, тиждень, рік називають кривою працездатності. Криві продуктивності створюються як для кожного показника, так і для інтегралів.
Узагальнена крива працездатності протягом робочого дня називається «класичною» і характеризується чіткими стадіями (рис. 1.5). Зміни функціонального стану організму людини в процесі діяльності називаються стадіями працездатності. В динаміці зміни працездатності виділяють декілька фаз [17].

а – впрацювання; b – стійка працездатність; c – зниження
працездатності; d – емоційний порив

Рисунок 1.5 – Типова крива працездатності протягом робочої зміни  [17]

У фазі мобілізації запасів енергії, підвищує тонус центральної нервової системи перед виконанням роботи. Це перехідний період між станом спокою і працездатністю, який О. О. Ухтомський назвав оперативним спокоєм. Автор вважає, що підвищення лабільності та порогів збудливості нервових центрів і являє собою не пасивну бездіяльність, а спеціальне обмеження актів дії.
Від багатьох факторів залежить прояви передробочих зрушень і тривалість періоду оперативного спокою. До цих факторів належить: рівень домагань і мотивації працівника, інтенсивності роботи, індивідуально-типологічних  особливостей  особистості [18].
Якщо людина не думає про роботу, не звикла до неї, виконує її автоматично, без емоційного переживання, то можна спостерігати стан «чистого спокою». Стан рухового спокою дуже важливий для працездатності, оскільки формує оптимальний вихідний рівень фізичного функціонального стану працівника.

1.3.2  Впрацювання

Період при якому відбувається перехід від стану оперативного спокою до робочого стану, має назву стадії зростаючої працездатності чи фаза впрацювання. Ця фаза обумовлена характеристикою переходу функцій на інтенсивність більш високого рівня. Крім того, посилюються обмінні процеси та встановлюється координація між центрами нервової системи та працюючими  органами шляхом формування домінанти і засвоєння ритму. 
На початку спостерігаються певна напруженість фізіологічних функцій і порівняно невисокі виробничі показники роботи. Цей стан характеризується тим, що на працівника впливають різні побічні фактори, і побічна функціональна система стійко займає мозок. 
Основні функціональні системи ще не стали домінуючими, між ними існують нейрофізіологічні конфлікти, що проявляються в наявності неточностей у трудових рухах, надлишкових і помилкових діях. При подоланні нейрофізіологічних конфліктів в результаті координації мозку підвищується працездатність людини, покращується якість роботи, а трудова поведінка стає домінуючою реакцією.
Слід зазначити, що тривалість фази, залежить від більшості факторів. Тому, чим інтенсивніша робота, тим швидше фаза закінчується. На важких роботах тривалість фази складає 20…25 хв.; при виконанні легкої праці – 1…1,5 годин, а при розумовій праці – 1,5…2,5 годин  [7,19].
Наступним фактором, що впливає на тривалість є вік працівника. Таким чином, можна зазначити, що у молодих робітників тривалість коротша, ніж у людей середнього і похилого віку. Це характеризується, тим що обмінні процеси активізуються швидше і нервові центри мають вищу збудливість. Велике значення до прискорення періоду справляють досвід, емоційний стан, тренованість.

1.3.3 Стійкий стан

Наступний період характеризується найвищою продуктивністю праці конкретного працівника, та має назву стійкого стану. На цьому етапі встановлюється оптимальний режим роботи організму. Проявляється в стабілізації показників фізіологічних і психічних функцій, також в рівновазі між утворенням і виведенням продуктів розпаду та між кисневим запитом і кисневим споживанням. 
Етап стійкої працездатності характеризується високими виробничими показниками при оптимальному напруженні фізіологічної функції. Основною функціональною системою є стійке домінування. Його тривалість становить 2-3 години в першій половині робочого дня і залежить від важкості роботи, характеру м'язового тонусу, вихідного функціонального стану працівника, віку та індивідуальних особливостей.
Через 3…4 години після початку робочої зміни починається розвиток втоми, що зумовлено зниженням виробничих показників при наростанні напруженості фізіологічних функцій організму. Людина відчуває стомлення, яке посилюється відчуттям голоду [20].
По суті, стадія розвитку втоми - це загострення нейрофізіологічних конфліктів між функціональними системами, особливо основною і відновлювальною. Залежно від ступеня загострення нейрофізіологічних розладів у персоналу можуть розвинутися прикордонні або патологічні функціональні стани. Зростає функціональна вартість одиниці праці. Ознаками нейрофізіологічного конфлікту є нестійкість уваги, нерішучість, неточні та непотрібні рухи, реакції на негативні подразники, підвищена нервово-емоційна напруга [15].
Звернемо увагу, що перехід організму з стійкого стану до фази втоми відбувається стадійно. Існує три стадії цього переходу:
•	стадія повної компенсації, яка близька до фази стійкої працездатності. Його особливістю є поява ранніх ознак втоми, які повністю компенсуються вольовими зусиллями працівника;
•	стадія нестійкої компенсації, характеризується зниженням працездатності, що сповільнюється вольовими зусиллями працівника, але не усувається. Втома, порушення психічних функцій є головними ознаками;
•	стадія прогресивного зниження працездатності. Він характеризується швидким наростанням втоми, зниженням продуктивності та серйозними функціональними змінами в організмі (наприклад як затримка реакцій і дискоординація рухового компонента діяльності) [21].
Зі сказаного раніше випливає, що обмеження роботи при ранніх ознаках втоми недоцільне. Показані фази працездатності повторюються пізніше протягом другої частини робочого дня, але в нього є свої особливості. Таким чином, фаза роботи є короткою за тривалістю, а рівень ефективності фази стійкого стану нижчий, ніж у першій половині робочої зміни. Фаза втоми починається рано, і працездатність поступово знижується. 
У деяких випадках суто емоційні чинники наприкінці зміни можуть покращити працездатність людини. Ця фаза динаміки працездатності була названа «емоційним, або кінцевого, пориву» [16].

1.3.4 Відновлювальний період

Після закінчення роботи настає період відновлення фізіологічних функцій організму і показників працездатності. Закінчення трудової діяльності супроводжується періодом посилення таких фізіологічних функцій, як легенева вентиляція, серцево-судинна діяльність, тепловіддача на поверхні тіла, підвищення збудливості нервових центрів. 
Тривалість цієї фази залежить від складності поставленого завдання, величини змін у функціонуючих фізіологічних системах [21].
Крива працездатності може мати певні відмінності в залежності від важкості та умов праці, режиму праці та відпочинку, організації виробництва, стану здоров'я працівника протягом зміни. За виробничими показниками виділено чотири типи динаміки працездатності: виробництво продукції за одиницю часу, безвідмовність, якість продукції в динаміці робочого дня та всі перерви в роботі.
Ознакою першого типу є помірне підвищення продуктивності праці через 1,5-2 години, високим ступенем стабільності продуктивності через 1-2 години і наступним зниженням працездатності з появою втоми.
Другий тип характеризується найбільшою продуктивністю праці в першу годину і меншою продуктивністю праці в наступні години протягом всієї зміни. 
Третій тип динаміки продуктивності характеризується повторними змінами продуктивності протягом змін. 
Останній четвертий тип описується високим темпом і стабільним ритмом продуктивності праці з перших хвилин до 4 годин робочого дня [18].
Слід виділити, що перші три типи динаміки є як в першій, так і в другій половині робочої зміни, а вже четвертий тип має місце тільки в другій половині.
Раніше вже було доведено, що динаміка різних видів працездатності спостерігається навіть тоді, коли одна і та ж людина виконує одну і ту ж роботу, але в різні дні. Це свідчить про те, що, крім організаційно-технічних умов, продуктивність праці залежить ще й від функціонального стану працівника протягом всієї зміни. 
За дослідженнями С. О. Косилова і Г. Г. Санояна, було виявлено шість динамік працездатності на основі ключових фізіологічних функцій [7,8].
Особливість першого типу є легкість фізичних навантажень і раціональній швидкості руху конвеєра. Також обумовлена постійним підвищенням працездатності від початку до кінця робочого дня. Праця сприяє переходу організму на більш високий рівень функціонування, вдосконаленню трудових динамічних стереотипів.
Другий тип спостерігається при обслуговуванні складного пульта управління в умовах оптимальних режимів роботи. Крива працездатності характеризується постійним підвищенням працездатності на початку робочого дня, стійким на відносно високому рівні протягом досить тривалого часу, і поступовим зниженням в кінці зміни.
Динаміка працездатності третього виду буває у працівників фізичної праці і відображає порівняно швидкий розвиток втоми в першій половині зміни. Втома продовжує прогресувати так само швидко і після обідньої перерви.
Четвертий тип продуктивності характерний для роботи на конвеєрах машинобудівної промисловості і вимагає значних фізичних зусиль на тлі концентрації уваги та складного, швидкого і точного виконання рухів. Крива працездатності властива швидкості впрацювання, зниженням працездатності в першій половині зміни і зниженням рівня в другій половині зміни.
П'ятий тип динаміки відбувається при виконанні відносно простих об'ємних робіт. Визначається тим, що робота слабо виражена, а прогресуючі процеси втоми, що переходять у надмірну втому наприкінці зміни, ускладнюють подальшу роботу.
Шостий тип спостерігався у стереоскопістів, які виконували складні завдання. Його особливість полягає в тому, що рівень працездатності порівняно з вихідними не підвищується, а, навпаки, різко знижується в першу годину роботи. Завдяки компенсаторному процесу робота виконується і втома настає швидше, ніж раніше [22].
Проаналізуючи всі особливості динаміки працездатності в різних виробничих умовах можна розробити заходи по оптимізації працездатності. Однак ці заходи більш ефективні, якщо враховувати добову і тижневу динаміку працездатності.
Для фізіологічних систем організму характерні певні добові зміни. Тому фізіологічні процеси характеризуються більшою потужністю вдень, ніж вночі. Вночі сповільнюються обмінні процеси, діяльність кровоносної системи і т. ін.
Загальний вид працездатність протягом доби:
- приблизно з 6 години ранку (початковий рівень) працездатність підвищується протягом 6 годин і досягає максимуму до 10...12 годин;
 - з 12:00 до 15:00 працездатність буде поступово знижуватися до рівня, нижчого від початкового;
- з 16:00 до 18:00 фізіологічна активність і робоча активність знову збільшуються до рівня, що значно перевищує початковий рівень, але не перевищує максимальну працездатність;
 - з 18:00 до 22:00 рівень активності знижується до початкового;
 - у разі роботи в ночі різко зменшується працездатність з 22:00 до 3:00;
 - працездатність поступово підвищується з 3 години і досягає початкового рівня о 6 годині ранку.
Працездатність також змінюється і протягом всього тижня, але остаточних доказів про біологічну періодичність коливань немає. Останнє в основному пояснюється втомою людини, соціальними та психологічними факторами.
 На тижневій кривій працездатності можна визначити три фази:
1.	Впрацювання – відбувається в понеділок
2.	Стійкий стан – відбувається у вівторок, середу та четвер.
3.	Розвиток втоми - відбувається в п'ятницю і суботу [23].

Знання коливань працездатності допомагає складати графіки, такі як зміни, початок роботи, обідня перерва та відпустки.

1.4	 Втома та її профілактика

Стомлення - це зниження працездатності, викликане виконанням певного завдання. Об'єктивно процес втоми проявляється в зниженні продуктивності праці, а суб'єктивно - у втомі. 
Розумова праця характеризується найбільшим напруженням уваги. У середньому в 5-10 разів вище, ніж при фізичній праці. Закінчення робочого дня зовсім не перериває процес розумової діяльності. Розвивається особливий стан організму - втома може з часом перерости в перевтому. Все це призводить до порушення нормальних фізіологічних функцій організму [24].
Розумово активні люди можуть виконувати свою роботу протягом довгих годин навіть у перевтомі без значного погіршення своєї працездатності та рівня продуктивності. 
Більшість розумово активних людей не можуть вимкнути механізми обробки інформації на ніч. Вони не тільки працюють по 8-12 годин на добу, вони майже завжди працюють короткими змінами. Це є підтвердженням так званої теорії інформації, згідно з якою людина обробляє інформацію, отриману під час сну та в період активної бадьорості.
Оскільки фізична і розумова діяльність вимагають різного навантаження на конкретні функціональні системи організму, навантаження слід класифікувати за ступенем тяжкості та інтенсивності. Утруднення праці - це навантаження на функціональні системи, викликане фізичним навантаженням. Напруга, в свою чергу, характеризує рівень тонусу центральної нервової системи. Стан людини особливо має властивість до результату діяльності під час праці, але треба пам’ятати, що будь-який вид праці викликає втому.
Теоретично втома — це зниження продуктивності праці внаслідок витрачання енергетичних ресурсів організму людини. 
Цей стан виникає внаслідок специфічного ставлення людини до праці, звички до фізичних і розумових навантажень. За відсутності звичок до фізичних і розумових навантажень втома може виникнути навіть на перших етапах роботи, до початку фізичних навантажень. Втома після важкої роботи пов'язана з позитивним емоційним станом. Відпочинок, особливо активний, дає можливість змінити вид діяльності, щоб відновити свої сили та залишатися активним. Об'єктивними ознаками втоми є уповільнення темпу роботи та зниження її якості [25].
Дослідження працездатності показали, що продуктивність праці підвищується протягом перших двох годин, а потім поступово знижується після досягнення максимального рівня. Монотонна і нецікава робота призводить до того, що втома настає швидше, ніж якщо робота цікавить людину. 
Перевтома скорочує період оптимальної працездатності і збільшує період нестійкої компенсації. Також порушується процес відновлення організму. Ознаки виснаження не зникають до наступного робочого дня, також супроводжується підвищенням дратівливості.
За наявності хронічної перевтоми поділяють:
•	погіршується продуктивність праці;
•	знижується опір організму до інфекції;
•	зростає лабільність показників серцево-судинної системи;
•	підвищується сухожилкові рефлекси, пітливість;
•	часто зменшується маса тіла;
•	збільшується кількість помилок, брак у роботі.
Ознаками перевтоми є порушення сну, відсутність відновлення працездатності до наступного робочого дня, зниження стійкості до шкідливих факторів навколишнього середовища і підвищена нервово-емоційна збудливість. Такий етап може призвести до загострення багатьох захворювань, таких як серцево-судинні, ендокринні, бронхолегеневі та хронічні.
На думку І.П. Павлова, О.О. Ухтомського, основною причиною втоми є зміна функціонального стану центральної нервової системи, особливо кори головного мозку. В результаті роботи в корі головного мозку відбуваються гальмівні процеси, що перешкоджають надмірному виснаженню коркових клітин. Ця теорія пояснює проблему механізму втоми в результаті розумової роботи і статичної роботи з невеликими витратами енергії [26].
Але зміни, які відбуваються, коли людина втомилась, не можна розглядати окремо від змін у корі головного мозку і не враховувати зрушень в цілому організмі. Адже втома пояснюється зміною функціонального стану всього організму, основну роль відіграють зміни в центральній нервовій системі. 
Існує різниця між втомою, яка швидко розвиватися в результаті специфічної або слабкої роботи, і втомою, яке розвивається повільно в результаті хоча і звичної для людини, але тривалої праці.
Зверніть увагу, що процес стомлення є зворотним. Після відпочинку зникає втома і повністю відновлюється працездатність. Через неправильну структуру роботи навіть після нічного відпочинку працездатність не відновлюється повністю, поступово починається перевтома.
 Основними ознаками процесу перевтоми є головний біль, недосип (безсоння), втрата апетиту, підвищена дратівливість, втрата пам'яті та зниження фізичної опірності.
Головним заходом боротьби з перевтомою є розумне поєднання періодів праці та відпочинку. Відпочинок повинен бути достатнім для повного відновлення фізіологічної функції. Позитивний вплив мають фізичні вправи під час перерв, автоматизація та механізація виробництва [26].
 Професійні захворювання, пов'язані з нерозумними положеннями тіла і напругою окремих органів. 
Правильне положення тіла під час роботи забезпечує рівномірний розподіл навантаження, створює сприятливі умови для дихання і кровообігу. Це ключовий фактор, що впливає на здоров'я та рівень ефективності працівників.
До цієї групи захворювань можна віднести тривалу роботу в положенні стоячи і сидячи, а також ті, що викликані напругою окремих груп м'язів під час роботи. До професійних захворювань, викликаних вищезазначеними причинами, належать плоскостопість, викривлення хребта, варикозне розширення вен [27].
З приводу механізації виробничих процесів, що виключає важку працю, потреба у вимушеному позиціонуванні та перевантаженні органів і систем під час роботи стає все менше. Тому захворювання, пов'язані з ним, зустрічаються рідше. 
Ходьба з важкими предметами або тривале стояння можуть спричинити плоскостопість. Як професійне захворювання плоскостопість зустрічається у монтажників, слюсарів, токарів, прядильників, вантажників, штампувальників.
Сидяча робота також призводить до деяких інвалідностей. Перш за все, це викривлення хребта в результаті нерівномірного навантаження на різні групи м'язів. 
Велике значення має також професійний (координаційний) невроз, що виникає під час роботи, при якій постійно повторюються одні і ті ж рухи. Захворювання спостерігається у робітників, які працюють на ножних верстатах, швачок, доярок, друкарок, піаністок тощо. Головною ознакою неврозу є вибіркове порушення координації рухів [28].
"Писальний спазм" – це ще одна форма координаційного неврозу, викликаного перевтомою внаслідок багатогодинного писання, що характеризується болем і мимовільним згинанням пальців під час письма.
Проблеми профілактики захворювань, пов’язаних із вимушеним положенням тіла під час роботи, надмірним навантаженням на органи і системи, вирішуються механізацією трудових процесів, заміною ручної роботи за рахунок механізації, раціональною конструкцією верстатів, робочих столів, організацією робочих місць, тимчасовим переключенням на інший вид роботи [30].
Відпочинок, як відомо, впливає на ефективність роботи, продуктивність праці та загальну життєву активність. Існує два види відпочинку активний і пасивний.
Активний відпочинок сприяє підвищенню працездатності та покращенню душевного стану, настрою людини. Прикладами цього відпочинку є заняття спортом, туристичні поїздки, походи в ліс, подорожі, плавання в басейні. 
Прикладами пасивного відпочинку є перегляд фільмів, прослуховування музики, сидіння, лежання, читання книг і т. д. Головним та обов’язковим прикладом такого відпочинку є сон.
 Неспокійні ночі, неприємні сни зі страхами, небезпеками, страшними переживаннями, коли життя ніби висить на волосині і немає сил боротися з цим, як відомо, негативно позначається на стані людини. Про його життєву діяльність. 
Пори року також впливають на працездатність людини. Наприклад, навесні спостерігається зниження працездатності, особливо у працівників з нервово-емоційним перенапруженням  [31].

1.5	Поняття фізичної працездатності

Фізична працездатність – це комплексне поняття. Воно означає потенційну здатність людини, що виконує можливий обсяг фізичної роботи протягом заданого часу за рахунок активізації нервово-м’язової системи. Характеризується значною кількістю факторів, таких як морфофункціональний стан різних органів і систем, психічний стан, мотивація. Тому висновки про її величину можна робити лише на основі комплексної оцінки [32,33].
Відомо, що фізична працездатність визначається двома різними біохімічними властивостями організму: аеробною і анаеробною продуктивністю. 
Аеробна продуктивність стосується здатності організму поглинати, транспортувати та використовувати кисень в умовах м’язової активності. 
Суттєвим показником аеробної продуктивності є максимальне споживання кисню, величина якого залежить від функціонального стану серцево-судинної та дихальної систем, а також системи крові: альвеолярної вентиляції, дифузії кисню з альвеол у кров, крові, мікроциркуляція крові та ефективність її розподілу, транспорт кисню в крові, утилізація кисню артеріальної крові, окисні процеси в тканинах [34].
У поняття анаеробної продуктивності входять функціональні резерви організму, які забезпечують здатність організму виконувати роботу при недостатньому надходженні кисню. 
Цей показник визначається потужністю внутрішньоклітинних анаеробних ферментних систем, загальним накопиченням у м'язах речовин, що беруть участь у ресинтезі АТФ, і розвитком компенсаторних механізмів, що забезпечують підтримку гомеостазу. 
Анаеробна здатність людей, які активно займаються фізичною культурою і спортом, визначається багатьма факторами. Найважливіші з них:
•	потужність внутрішньоклітинних анаеробних ферментативних систем;
•	загальні запаси в м’язах енергетичних речовин, які слугують вихідними продуктами в процесі анаеробного ресинтезу АТФ;
•	рівень розвитку компенсаторних механізмів, які забезпечують підтримання внутрішньоклітинного гомеостазу в умовах анаеробної м’язової діяльності;
•	рівень розвитку тканинних адаптацій, які дозволяють виконувати спрямовану роботу при наявності різко виражених змін у внутрішньому середовищі організму [35].
Змішана фізична працездатність визначається обсягом роботи циклічного характеру, виконаної при досягненні МСК. Характеризується великим кисневим боргом. Під час сприйняття змішаної продуктивності всі фізіологічні системи працюють із значним напруженням. Інтенсифікується процес гліколізу (концентрація лактату досягає граничного рівня - 28 ммоль / л., а вирішальним фактором при цьому є ємність буферної системи і стійкість тканин до змін внутрішнього середовища. Такий тип продуктивність також називають лактатним. Достатні зберігання вуглеводів має вирішальне значення для виявлення цього типу [36,37].

2 МАТЕРІАЛИ ТА МЕТОДИ ДОСЛІДЖЕННЯ
2.1 Методика проведення дослідження

Дослідження показників загальної фізичної працездатності та визначення максимального споживання кисню було проведено на студентах Запорізького національного університету біологічного факультету. Зважуючи на те, що проведення дослідження вимагало виконання фізичних навантажень, в обстеженні брали участь люди, які не мали порушень дихальної та серцево-судинної систем, що встановлювали шляхом опитування. Загальна кількість обстежених становила 20 студентів віком від 18 до 22 років. 
Фізичну працездатність оцінювали методом степ-тесту з подальшим розрахунком абсолютного та відносного значення PWC170 та максимального споживання кисню (МСК). Ці показники використовували для характеристики загальної фізичної працездатності а також аеробної продуктивності. Контролем слугували показники фізичної працездатності у людей юнацького віку в умовах аудиторного проведення занять.
Дослідження показників фізичної працездатності проводили на початку робочого дня. Отриманий фактичний матеріал піддавали статистичній обробці. Визначали середню арифметичну (), похибку (σ) та помилку (m). Достовірність різниці середніх (p) оцінювали за критерієм Ст’юдента.

2.2	 Методи вивчення фізичної працездатності        

Субмаксимальний тест PWC170 – це абревіатура, що складається з перших літер терміну Physical Working Capacity (фізична працездатність). Ця проба найбільш поширена в практиці медико-біологічного контролю функціонального стану. Тест називається субмаксимальним, тому що обстежуваному не дається максимальне навантаження. Потім він використовує графічний або математичний метод для визначення величини сили, яку людина може виконати при частоті серцевих скорочень 170 ударів на хвилину.
Цей тест визначає ступінь здатності організму працювати при 170 ударах в хвилину. Вибір цієї певної частоти визначає зону оптимального функціонування серцево-судинної системи в процесі виконання м'язових навантажень в межах 170-190 уд/хв. Зв'язок між ЧСС і потужністю виконуваного фізичного навантаження зберігає лінійну характеристику до 170 уд/хв. При вищих ЧСС лінійний характер залежності порушується внаслідок активації анаеробного (гліколітичного) механізму діяльності м'язів [38, 40] .
У процесі виконання тесту обстежуваний виконує два 5-ти хвилинні навантаження різної потужності із 3- хвилинним інтервалом відпочинку між ними. В останні 30 секунд кожного з навантажень у випробовуваного реєструється ЧСС.
Було розроблена спеціальна таблиця (табл. 2.1), де зображено потужність першого навантаження залежно від маси тіла обстеженого, а повторний залежить від рівня  фізичної підготовки обстеженого. 

Таблиця 2.1 – Залежність величини потужності початкового навантаження від маси тіла обстежуваного при проведенні тесту РWC170
 
№	Маса тіла (кг)	Потужність першого навантаження	
		кГм/хв	Вт	
1.	59 і менше	300	50	
2.	60-64	400	67	
3.	65-69	500	83	
4.	70-74	600	100	
5.	75-79	700	117	
6.	80 і більше	800	133	
Потужність 2-го навантаження на 50%, 100% або 150% більше першого у залежності від рівня тренованості обстежуваного. В кінці кожного навантаження за 15 сек. вимірюють ЧСС. 
В. Л. Карпман запропонував методику визначення інтенсивності початкових і повторних фізичних зусиль за даними таблиці 2.2. При оцінці загального рівня тренованості навантаження можна регулювати з висоти степу 30 см для жінок і 40 см для чоловіків [37,38].

Таблиця 2.2 – Приблизні значення величини потужності перших (W1) та других (W2) фізичних навантажень для визначення загальної працездатності за тестом РWC170  

№	Передбачаючи величини (кГм/хв)	W1
(кГм/хв)	W2 (кГм/хв)	
			ЧСС (уд/хв) при W2	
			80-89	90-99	100-109	110-119	120 і більше	
1	до 1000	400	1100	1000	900	800	700	
2	1000-1500	500	1300	1200	1100	1000	900	
3	більше 1500	600	1500	1400	1300	1100	1000	

Для визначення потужності фізичного навантаження при виконанні степ-тесту розроблені спеціальні таблиці, які враховують масу досліджуваного, а також висоту сходинок та число сходжень (табл. 2.3). Завдяки цьому можливе, досить точне, визначення індивідуального тестуючого навантаження [38, 39].
Цей спосіб є досить зручним при проведенні масових досліджень, оскільки не передбачає використання спеціалізованого лабораторного обладнання. 

Таблиця 2.3 – Визначення потужності виконаної роботи (у кГм/хв) при степ-тесті в залежності від маси досліджуваного, висоти сходинки і числа сходжень

Число сход. за хв	Вага тіла, кг	
	40	45	50	55	60	65	70	75	80	85	90	95	100	
15 см	
10	80	90	100	110	120	129	140	150	160	169	180	190	200	
15	120	135	150	165	180	195	210	225	239	254	270	284	299	
20	160	179	200	219	239	260	279	300	319	340	359	379	399	
25	200	224	249	274	300	324	349	374	399	424	449	474	499	
30	239	270	 300	330	360	390	420	450	479	509	539	568	598	
35	279	314	349	384	419	454	488	524	559	593	629	663	698	
40	319	358	399	439	479	519	559	598	638	696	718	758	798	
30 см	
10	160	182	200	217	239	257	279	297	319	341	359	379	399	
15	239	270	300	330	360	389	419	450	479	509	539	568	598	
20	319	364	399	434	479	514	558	594	559	683	718	758	798	
25	399	449	492	601	578	647	698	747	798	847	900	948	998	
30	479	539	599	660	720	778	839	899	958	1018	1078	1137	1197	
35	559	628	698	767	838	904	975	1046	1117	1188	1259	1327	1396	

Продовження таблиці 2.3
40	638	727	798	869	976	1028	1117	1188	1277	1365	1436	1560	1596	
40 см	
10	213	239	266	292	319	346	372	399	426	452	479	505	532	
15	319	359	399	439	479	519	559	598	638	678	718	758	798	
20	426	479	532	585	638	692	745	798	851	904	958	1011	1064	
25	532	598	665	732	798	864	931	998	1064	1130	1197	1264	1330	
30	638	718	798	878	958	1037	1117	1197	1277	1357	1436	1516	1596	
35	745	838	931	1024	1117	1210	1303	1396	1490	1583	1676	1769	1862	
40	851	958	1064	1170	1277	1383	1490	1596	1702	1809	1915	2022	2128	

Потужність виконуваної роботи (W) можна визначити за такою формулою 2.1:
	                                 (2.1)

 де W – потужність навантаження (кГм/хв або вт); 
P – маса тіла випробовуваного (кг); 
h – висота сходинки (м); 
n – кількість сходжень за хвилину (сходж/хв); 1,33 – коефіцієнт поправки, що враховує розмір роботи при спуску зі сходинки.

Отриманий результат у кГм/хв. щоб перетворити на вати, розділіть на 6, оскільки 1 ват = 6 кГм/хв.
Потім за підрахунком пульсу за формулою 2.2 визначають фізичну працездатність: 
PWC170 =                                 (2.2)
де PWC170 – фізична працездатність при частоті серцевих скорочень 170 уд/хв; 
W1 і W2 – навантаження заданої потужності, (кГм/хв); 
f1 і f2 – частота серцевих скорочень після виконання тестуючих навантажень, (уд/хв). 

Здорові нетреновані чоловіки мають значення PWC170 від 120 до 180 Вт (у середньому 2,8 Вт/кг), а жінки від 75 до 125 (2,0 Вт/кг). У спортсменів показники зазвичай вищі і можуть досягати 2500 кГм/хв і 30 кГм/хв/кг [38].

2.3 Визначення максимального споживання кисню

Загальне число, яке показує функціональне положення дихальної та серцево-судинних систем, має назву споживання кисню. Значення цього числа в практиці велике через те що є багато резервів, прямих та непрямих ознак. 
При збільшення інтенсивності процесів під час вправ зростання споживання кисню. Це також вимагає зростання функцій дихальної та серцево-судинних систем та зростає пропорційно збільшенню навантаження, але є ліміт, при якому зростання не супроводжується збільшення споживання кисню, цей рівень має назву максимальне споживання кисню (МСК).
Найвища ступень аеробного обміну при навантаженні має назву величина МСК більше цього краю м’язи які працюють мало забезпечуються киснем і посилюються анаеробні обмінні процеси.
МСК розраховується в літрах на хвилину (л/хв), оскільки він пропорційний масі тіла 1 кг маси тіла обстежуваної людини (мл/хв/кг) часто вважають що отриманий порівняльний показник.
Непрямі показники МСК використовується в масово-оздоровчих і спортивних тренуваннях. МСК у дитинстві збільшується пропорційно зростанню та вазі. У чоловіків вона досягає максимуму у 18-20 років, а з 25-30 років МСК поступово знижується і до 70 років становить 50% від 20-річного рівня. Для жінок МСК відповідає приблизно 70% виявлених у чоловіків [39,40].
Для добро фізично підготовлених молодих людей  МСК – 4 л/хв для чоловіків, 3 л/хв для жінок. У мало тренованих людей у віці 25-45 років складає 3,2 л/хв у чоловіків та 2,4 л/хв у жінок.  
Тест PWC170 використовувався для визначення МСК до досягнення стабільної частоти пульсу. Потім було розраховано МСК за допомогою номограми (рис. 2.1). 
При користуванні номограмою проводять пряму лінію через точку, яка відповідає вазі досліджуваного (шкала 3) та величиною виконаної їм роботи (шкала 5). В місці перетину цієї лінії з шкалою 4 визначають точку, яка відображає споживання кисню. Якщо з'єднати точку, знайдену на шкалі 4 з величиною частоти пульсу (шкала 1), яка була зареєстрована під час тестування, то в місці перетину цієї лінії зі шкалою 2 отримують теоретично вірогідну величину МСК [40].

Рисунок 2.1 – Номограма для визначення максимального споживання кисню [40]

2.4	Статистична обробка експериментальних даних                                

Більшість робіт, які виконуються в фізіологічних лабораторіях, мають порівняльний характер, і аналіз отриманих даних зазвичай обмежується простим порівнянням середніх значень. Водночас багато досліджень вимагають достовірних доказів відмінностей і кореляцій, а їхні визначення гарантують, що знайдені закономірності не є випадковими і дуже реалістичними. 
Статистична обробка включає такі показники: n – загальне число спостережень (випадків);   – середня арифметична величина; σ – середнє квадратичне відхилення; m – похибка середньої; t – критерій достовірності відмінностей Ст’юдента.

Середні арифметичні величини (М) розраховували за формулою 2.4.
		 = (Х1 + Х2 + Х3 + ...+ Хn)/n = Х1/n	                     (2.4)
де  – символ суми; 
Х1, Х2.- значення окремих вимірювань; 
n – загальне число випадків (див. 2.1).

Середнє арифметичне є важливою функціональною характеристикою. Однак для одного і того ж середнього значення спостережувані відхилення можуть відрізнятися різним ступенем. Тому при обробці експериментальних даних рекомендується використовувати індикатор зміни ознак. Ці показники є середньоквадратичними відхиленнями (σ), яке розраховували за формулою 2.5:
 =,			                       (2.5)
де в чисельнику – сума квадратів відхилень значень від середньої арифметичної; 
у знаменнику - число ступенів свободи, яке дорівнює числу спостережень без одного.

Знайшовши середнє число та квадрат відхилення, ми визначили достовірність відмінностей між двома аналізованими групами за критерієм Стьюдента. З цією метою використовували формулу 2.6:
						    (2.6)
де  – середня арифметична величина;
m – помилка середньої, яку розраховують за формулою 

У більшості біологічних досліджень достовірність визнається доведеною при 95%-ном рівні значущості. Це свідчить про те, що відмінності середніх величин виникли в результаті недоліку числа спостережень, що становлять менше 5%. У таких випадках говорять що вірогідність похибки (р) менше 5%, тобто р<0,05. Для того, щоб визначити достовірність відмінностей використовували спеціальну таблицю, в якій представлені граничні значення t-критерію Ст’юдента [41,42].

3 ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ЧАСТИНА
3.1 Визначення фізичної працездатності 

Фізична працездатність визначається, переважно, функціональним станом серцево-судинної системи, оскільки, саме вона, є провідною ланкою, що забезпечує ефективне постачання кисню до працюючих органів. В умовах фізичних навантажень саме серцево-судинна система функціонує з максимальною інтенсивність, тоді як система зовнішнього та внутрішнього дихання не досягає граничного рівня активності.
Саме тому, при масових обстеженнях часто обмежуються визначенням сили фізичного зусилля при досягненні ЧСС 170 ударів за хвилину (показник PWC170), що цілком обґрунтовано вважається основним фактором фізичної працездатності. 
Для досягнення поставлених задач ми проводили дослідження, направлені на визначення фізичної працездатності за тестом PWC170. В досліджені брали участь студенти Запорізького національного університету біологічного факультету. 
В таблиці 3.1 наведені дані потужності навантаження та частота серцевих скорочень при проведенні тесту РWC170 в умовах аудиторного навчання. Під час експерименту піддослідні виконували два 5-хвилинних періоди різної сили з 3-хвилинним інтервалом відпочинку. Частоту серцевих скорочень обстежуваного реєстрували протягом останніх 15 секунд кожного навантаження.
Результати дослідження свідчать, що після виконання першого навантаження частота серцевих скорочень в середньому складає 94,4±1,12 уд/хв., а після другого навантаження результат – складає 110,6±1,31 уд/хв. Це свідчить, проте що після виконання другого навантаження, частота серцевих скорочень перевищує на 17,16% значення після першого навантаження.

Таблиця 3.1 Потужність навантаження та частота серцевих скорочень при проведенні тесту РWC170 в умовах аудиторного навчання

№
з/п	
Вага тіла, кг	Перше навантаження	Друге навантаження	
		Потужність, кГм/хв	ЧСС,
уд/хв	Потужність, кГм/хв	ЧСС,
уд/хв	
1	57	300	88	450	108	
2	58	300	96	450	114	
3	55	300	102	450	118	
4	54	300	92	450	114	
5	58	300	92	450	112	
6	64	400	94	490	104	
7	64	400	98	490	108	
8	64	400	94	490	104	
9	54	300	92	450	112	
10	59	300	96	450	112	
			94,4		110,6	
σ			3,86		4,53	
m			1,12		1,31	

В таблиці 3.2 наведені дані потужності навантаження та частота серцевих скорочень при проведенні тесту РWC170 в умовах дистанційного навчання. 
Результати дослідження свідчать, що після виконання першого навантаження частота серцевих скорочень в середньому складає 109,6±1,24  уд/хв, що вище за значення в умовах аудиторного навчання на 16,01% (р˂0,05). А після виконання другого навантаження результат складає 129,2±2,18 уд/хв, що також є вище на 16,82%, ніж у людей в аудиторних умовах навчання (р˂0,05). Отримані дані вказують на підвищену реактивність організму обстежених експериментальної групи.
Таблиця 3.2 Потужність навантаження та частота серцевих скорочень при проведенні тесту РWC170 в умовах дистанційного навчання

№
з/п	Вага тіла, кг	Перше навантаження	Друге навантаження	
		Потужність, кГм/хв	ЧСС,
уд/хв	Потужність, кГм/хв	ЧСС,
уд/хв	
1	55	300	108	450	128	
2	64	320	112	510	132	
3	58	300	104	420	120	
4	63	370	116	525	132	
5	55	300	116	450	144	
6	71	600	104	750	132	
7	64	400	108	490	120	
8	62	320	112	510	132	
9	64	400	108	490	120	
10	62	320	108	510	132	
			109,6		129,2	
σ			4,30		7,55	
m			1,24		2,18	
td			9,10		7,31	
p			<0,05		<0,05	

В подальшому, на основі отриманих даних частоти серцевих скорочень при сходженнях, визначали величину  РWC170 у обстежених контрольної та експериментальної груп, що дозволило схарактеризувати їх рівень фізичної працездатності. Дані, наведені в табл. 3.3 свідчать про наявність достовірної різниці середніх аРWC170 у людей в аудиторних та дистанційних умовах навчання. 
Для більш достовірної оцінки результатів дослідження ми розрахували відносну вРWC170,  яка в середньому склала 13,37±0,29 кГм/хв/кг (р<0,05). Цей показник на 17,97% нижче, ніж у людей в умовах аудиторного навчання.

Таблиця 3.3 – Показники абсолютної та відносної величини РWC170 в умовах аудиторного (контроль) та дистанційного (дослід) навчання

№
з/п	аРWC170, кГм/хв	вРWC170, кГм/хв/кг	
	 контроль	дослід	 контроль	дослід	
1	915	765	16,053	13,91	
2	916,67	871	15,805	13,61	
3	937,35	795	17,045	13,71	
4	831,82	893,13	15,404	14,18	
5	885	589,29	15,259	10,71	
6	1084	953,57	16,938	13,43	
7	1048	865	16,375	13,52	
8	1084	871	16,938	14,05	
9	885	865	16,389	13,52	
10	993,75	810,83	16,843	13,08	
	958,06	827,88	16,30	13,37	
σ	89,25	99,32	0,66	0,99	
m	25,80	28,71	0,19	0,29	
td	 	3,37	 	2,93	
p	 	<0,05	 	<0,05	

Таким чином, отримані результати свідчать про знижену фізичну працездатність людей, які навчались дистанційній формі навчання.

3.2 Дослідження показників максимального споживанню кисню

Серцево-судинна та дихальна система під час виконання м’язових навантажень утворюють тимчасовий функціональний блок, який забезпечує постачання кисню до працюючих органів. Кисневий запит зростає зі збільшенням інтенсивності вправ, але існує межа, коли споживання кисню не збільшується навіть якщо інтенсивність вправ збільшується.
Для розрахунку, нам потрібно було знати ЧСС після субмаксимального навантаження та масу тіла студента. В таблиці 3.5 наведені показники абсолютного та відносного споживання кисню у студентів, які навчались дистанційно та тих хто навчався в аудиторії. 
Таблиця 3.4 – Показники абсолютного та відносного максимального споживання кисню в умовах аудиторного (контроль) та дистанційного (дослід) навчання.

№
з/п	аМСК, мл/хв	вМСК, мл/хв/кг	
	 контроль	дослід	 контроль	дослід	
1	2795,5	2540,5	49,04	46,19	
2	2798,33	2720,7	48,25	42,51	
3	2833,75	2591,5	51,52	44,68	
4	2654,09	2758,31	49,15	43.78	
5	2744,5	2241,79	47,32	40,76	
6	3082,8	2861,07	48,17	40,3	
7	3021,6	2710,5	47,22	42,35	
8	3082,8	2720,7	48,17	43,88	
9	2744,5	2710,5	50,82	42,35	
10	2929,38	2618,42	49,65	42,23	
	2868,73	2647,40	48,93	42,81	
σ	151,72	168,84	1,41	1,85	
m	43,85	48,80	0,41	0,54	
td	 	3,37	 	9,10	
p	 	<0,05	 	<0,01	

Порівнявши ці показники, можна побачити, що абсолютне значення максимального споживання кисню в умовах дистанційного навчання, нижче за аудиторну форму проведення занять. Показник знижений на 13,58% менше, ніж у людей контрольної групи (р<0,05), що свідчить про достовірність різниці середніх. 
Для точності та більшої впевненості обчислювали показник відносного максимального споживання кисню. У людей контрольної групи він склав 48,93±0,41 мл/хв/кг, а у обстежених експериментальної групи – в середньому склав 42,81±0,54 мл/хв/кг (р<0,01). 
Таким чином, отримані дані свідчать про те що дистанційне навчання викликає зниження аеробної продуктивності студентів.

4 ОХОРОНА ПРАЦІ

Під охороною праці розуміють правові, соціально-економічні, організаційно-технічні, лікувально-профілактичні, санітарні, гігієнічні заходи та засоби, що спрямовані безпосередньо на збереження здоров’я і працездатності людини в процесі праці [43].  
Мета даного розділу показати практичні навички у застосовуванні теоретичних знань при виконанні дипломної роботи на тему: «Особливості показників фізичної працездатності людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання».  Експериментальна частина роботи пов’язана з перебуванням у лабораторії. Перед початком роботи був проведений інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки науковим керівником. При виконанні практичної роботи суворо виконувала по інструкції методики. 
У лабораторії ніколи не працювала сама, тому що потрібна допомога в разі нещасного випадку. Працювала в лабораторії в зручному одязі, який не сковував рухів. Лабораторія – спеціальне приміщення, обладнане для проведення експериментів, дослідів, випробувань, в якому формується свій мікроклімат, що впливає на здоров'я людини. 
Мікроклімат промислових приміщень — це умови внутрішнього середовища цих приміщень і впливає на теплообмін між працівниками та навколишнім середовищем шляхом конвекції, теплопровідності, тепловипромінювання та випаровування вологи. Ці умови визначаються сукупністю температури, відносної вологості, швидкості руху повітря, температури поверхонь навколо людини та інтенсивності теплового (інфрачервоного) випромінювання. 
Оптимальні умови мікроклімату - це сукупності параметрів мікроклімату, які довгостроково і системно впливають на людину і надійно підтримують нормальний тепловий стан організму без активації механізмів терморегуляції. Вони забезпечують тепловий комфорт і створюють передумови для високого рівня ефективності.
Температура повітря була оптимальною (18°-20°C). Перепади температури можуть викликати збої в організмі людини. Відносна вологість повітря дорівнювала відносній вологості навколишнього середовища (60-40). Підвищена відносна вологість погіршує теплообмін і потенційно може знизити працездатність людини. Оптимальна швидкість циркуляції повітря в приміщенні 0,4 м/с [44].
Приміщення лабораторії забезпечують природне, штучне та комбіноване освітлення згідно з вимогами «Природного та штучного освітлення» залежно від особливостей зорової роботи. Місцеве освітлення слід використовувати в комплексі із загальним. Забороняється використовувати лише місцеве освітлення. Розміщення світильників місцевого освітлення повинно відповідати категоріям і групам вибухових речовин і розташовуватися так, щоб працівники могли вільно змінювати напрямок світлового потоку. Під час роботи я використовував як природне, так і штучне освітлення [44].
Правила роботи з електроприладами вивішуються на видному місці. Згідно з цим правилом, я перед включенням електроприладу візуально перевіряла електрошнур на наявність механічних порушень. Не працювала з електроприладами вологими руками. Не залишала електроприлад без нагляду на довгий час, після закінчення роботи перевіряла, чи всі прилади вимкнені. 
Дотримувалась правил протипожежної безпеки. У разі виникнення пожежі дії повинні бути спрямована в першу чергу на забезпечення безпеки та евакуацію людей. У разі виявлення пожежі прилади та обладнання повинні бути вимкнуті від мережі. Приступити до гасіння пожежі з першочергових заходів пожежогасіння, а при неможливості здійснити ці дії залишити приміщення та щільно зачинити задні двері та вікна для запобігання надходженню свіжого повітря до вогню. Негайно викликати пожежну службу [45].
У разі виникнення непередбаченої екстремальної ситуації змогла б застосувати знання, отриманні при вивченні охорони праці,  надати медичну допомогу у разі потреби, знаючи, що перша медична допомога потерпілим повинна надаватись негайно та правильно. У будь-якому випадку потерпілому забезпечують комфорт і свіже повітря. Лабораторні роботи можуть призвести до травм різного характеру, наприклад, до неправильного використання обладнання. З рани видалити забруднення, краї змастити настоянкою йоду (промивати рану водою не можна), продезінфікувати 3% розчином перекису водню і накласти стерильну пов'язку. При роботі в лабораторії можуть виникнути опіки 1, 2 і навіть 3 і 4 ступеня. Лікування опіків: зняти обгорілі куски з одягу, обробити обпечену поверхню 96% спиртом і накласти пов’язку протиопіковою маззю [46,50].
Тема даного досліду «Особливості показників фізичної працездатності людей юнацького віку в умовах дистанційного навчання». При проведенні дослідження працювала у гумових рукавичках та в масці, мила руки з милом упродовж 20-40 секунд та обробляла дезінфікуючими спиртовмісними засобами після проведення експерименту, тримала дистанцію на відстані 1,5 метра від інших людей так як це було проведено в час карантину. Досвід пов'язаний з використанням функціональних проб, які можуть викликати перевантаження організму. Враховуючи це, перед проведенням експерименту піддослідних опитували на наявність відхилень у здоров'ї. Якщо були скарги, випробовуваних виключали з експерименту.
Так як зараз ми живимо в умовах воєнного стану, обов’язково прослухала та виконувала правила з безпеки життєдіяльності в умовах воєнного стану. Почувши сигнал сирени, вмикала телефон і уважно прослуховувала повідомлення центральних та місцевих органів влади з питань цивільного захисту. Залишала увімкненим, бо через них можу надходити подальшу інформація. Після сигналу, швидко збирала свої речі та обов’язково закривала вікна, двері в лабораторії, вимикала всі прилади.
  При виході з приміщень університету, пересуванні сходами до споруд цивільного захисту (укриття) слід дотримуватися правила правої руки (як при русі автомобільного транспорту) з метою уникнення тисняви.
Враховуючи, що без комп’ютерних засобів зробити цю роботу неможливо, я дотримувався певних правил при цьому. Щоб уникнути шкідливого впливу α- і β-променів, я сідала до екрану не ближче 50-70 см, знаючи, що на цій відстані частинки втрачають свій заряд. На такій відстані практично відсутній негативний вплив променів на клітини живого організму. γ-промені мають найменшу іонізуючу здатність, але найбільшу проникаючу здатність. Це високочастотне електромагнітне випромінювання, яке створюється в процесі отримання зображення на екрані монітора [47].
Дія радіації накопичується в організмі людини. Іонізація живої тканини розриває молекулярні зв'язки і змінює хімічний склад різних сполук, що призводить до некрозу клітин. Під впливом іонізуючого випромінювання в організмі сповільнюється робота органів кровотворення, посилюється слабкість кровоносних судин, знижується опірність організму інфекційним захворюванням. Рентгенівські та гамма-промені можуть вбити, але α- та β-промені завдають шкоди шкірі. У зв’язку з вищезазначеним і через той факт, що рентгенівські промені знаходяться на протилежній стороні екрана, я намагаюся не сидіти навпроти інших працюючих [48,49]. 
Я робила перерву через кожну годину 20 хвилин, думаючи, що коли я довго працюю за комп’ютером, кімната іонізується позитивними та негативними іонами. Під час перерви приміщення провітрюють. Робота за комп’ютером втомлює, я довго сиджу в нерухомому положенні, тому у вільний час виконую фізичні вправи та вправи для очей [50]. 
Наявність таких теоретичних знань дозволяла безпечно працювати в лабораторіях, що дуже важливо, адже через недотримання правил безпеки в Україні трапляється багато травм та смертей. Завдяки знанням з охорони праці, випуск дипломної роботи виконано без негативних наслідків.

ВИСНОВКИ

1.	Показники загальної фізичної працездатності у обстежених обох експериментальних груп відповідають нормі. 
2.	Зниження рівня рухової активності в умовах дистанційного проведення занять обумовлює підвищену реактивність організму на дозоване фізичне навантаження.
3.	Більш високе значення абсолютного та відносного значення РWC170 свідчать про підвищену загальну фізичну працездатність обстежених в умовах аудиторного проведення занять. 
4.	Дистанційне навчання викликає зниження аеробної продуктивності обстежених.

ПРАКТИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ

Рухова активність є одним з ключових показників фізичного розвитку людини – вона створює сприятливі умови для прояву фізичних якостей і сприяє більш швидкому оволодінню основними руховими та прикладними навичками. Вона складається із рухів, які є однією із необхідних умов життя. 
Рухова діяльність підвищує працездатність, зміцнює здоров'я, забезпечує різнобічний і гармонійний розвиток, функціонує серцево-судинну, дихальну, гормональну та інші системи організму, активізує нервово-м'язовий апарат та механізм передачі рефлексу від внутрішніх органів.
На основі отриманих даних можна надати практичні рекомендації для студентів. Вперше чергу, для підвищення працездатності необхідно виконувати дихальну гімнастику, кардіотренування, вправи спрямовані на підвищення розвитку рухових якостей. Звичайні види спортивної діяльності включають біг, рухливі ігри, танці, огляд визначних пам’яток, фітнес, плавання, футбол, теніс, катання на роликах і велосипеді. Помірні фізичні навантаження покращують еластичність кровоносних судин і кровообіг, задовольняючи потребу організму в кисні для окислювальних реакцій.
Підвищенню фізичної працездатності сприяє збалансоване харчування, вітамінізації їжі. Включати в свій раціон харчування рибу, молочні продукти, яйця, всі види круп, морепродукти, горіхи, насіння, родзинки, курага, цибуля, часник, морква, оливкова олія, базилік і петрушку. З фруктів стимуляторами розумової діяльності є банани, полуниця, суниця, чорниця, малина.
Дотримуватися розпорядку дня: кожен день засинайте і прокидайтеся в певний час. Навіть у вихідні намагатися дотримуватися встановленого режиму. 
Реалізація інтеграційних форм підвищення рухової активності студентів у процесі фізичного виховання у вищому навчальному закладі буде сприяти зміцненню й підтримці здоров'я, підвищенню фізичної, розумової працездатності й академічної мобільності, що дозволить готовити конкурентоспроможних фахівців для ринку сучасної праці.
Результати, отримані нами в результаті проведеного дослідження, дозволяють використовувати їх при викладанні ряду дисциплін, а саме: «Основи адаптації», «Фізіологія праці», «Патологічна фізіологія».

ПЕРЕЛІК ПОСИЛАНЬ

1.	Волочій Ф., Васильків М. Фізичний розвиток і фізична підготовленість студентів I-V курсів з різним рівнем рухової активності. Спортивний вісник Придніпров’я. 2012. № 2. С. 92– 97. 
2.	Корягін  В. М.,  Блавт О. З.,  Мудрик  І. П. До питання стану здоров'я студентів ВНЗ. 2012.  № 1. 65 с. 
3.	Апанасенко Г. Л., Попова Л. О. Медицинская валеология : виробничі лекції. Київ : Здоров’я, 1998.  248 с.
4.	Поляков А.О., Ахаладзе М.Г., Душечкіна Н.Б. Біологічний вік, стан здоров'я працездатність робітників та службовців, погляд лікаря. Журнал практичного лікаря. 2002. № 3. 66-70 с. 
5.	Курцевич Т. О. Теорія і методика фізичного виховання. Загальні основи теорії і методики фізичного виховання : в 1,2 т. Київ : Олімпійська література, 2008. 758 с. 
6.	Коцан І. Я., Швайко С. Є., Дмитроца О. Р. Вікова фізіологія: навч. посіб. для студ. вищ. навч. закл. Луцьк : Вежа-Друк, 2013. 376 с. 
7.	Reshetyuk A. L. The Working ability of aging workers // Geragogics : European research. The Haworth Press, 1992. P. 91–102.  
8.	Крушельницька Я. В. Фізіологія і психологія праці : підручник. Київ : КНЕУ, 2003.  367 с. 
9.	Вакуленко Л. О., Клапчук В. В., Вакулекно Д. В. Основи реабілітації, фізичної терапії, ерготерапії: підручник. Тернопіль : ТНПУ ім. В. Гнатюка, 2018. 285 с. 
10.	Смірнова I.I. Серцево-судинні захворювання. Профілактика в первинних структурах охорони здоров'я : Інститут кардіології АМН України, 1999. C. 85-94.  
11.	Долженко Л. Фізична працездатність і максимальне споживання кисню студентів з різним рівнем соматичного здоров’я. Теорія і методика фізичного виховання і спорту. 2005. № 1. С. 68–70. 
12.	Совенко С. П., Андрущенко Ю. М., Соломін А. В., Виноградов В. Є. Спортивна ходьба : навч. посіб. Київ : Славутич-Дельфін, 2018. 144 с. 
13.	Валеологія : навч. посіб. для студ. вищих закладів освіти.  2 ч. Полтава : Скайтек, 2000. 160 с. 
14.	Валеологія.  Рекомендовано Міністерством освіти і науки України як навчальний посібник для вузів. Київ : Центр навчальної літератури, 2005.  256 с. 
15.	Гаврилюк О. Ф., Залюбківська Л. С.  Ріст і розвиток людини : навч. посіб. Київ : ВСВ «Медицина», 2010. 168 с. 
16.	Горобей, М. П., Осадчий О. В. Загальна теорія здоров'я: навч. посіб. Чернігів : ЧНТУ, 2017. 210 с. 
17.	Клевець М.Ю., Манько В.В., Гальків М.О. Фізіологія людини і тварин. Фізіологія нервової, м'язової і сенсорних систем : підручник. Львів : ЛНУ імені Івана Франка, 2011. 304 с. 
18.	Фізіологічні терміни. Тлумачний словник. Рекомендовано Центральним методичним кабінетом з вищої медичної освіти МОЗ України як словник для вузів / С.Н. Вадзюк, Є.А. Макій, П.О. Тернопіль : Укрмедкнига, 2006. 196 с. 
19.	Грибан Г. П. Життєдіяльність та рухова активність студентів: монографія. Житомир: Рута, 2009. 594 с. 
20.	Аносов І. П. Вікова фізіологія з основами шкільної гігієни : навч. посіб. Мелітополь : ТОВ «Видавничий будинок ММД», 2008. 433 с. 
21.	Старушенко Л. І. Анатомія та фізіологія людини. Підручник. Київ : Здоров'я, 2003. 336 с. 
22.	Романчишин О., Сидорко О., Мартин П. Спосіб життя, працездатність і захворюваність студентів педагогічних коледжів : Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту. 2010. № 6. C. 93–97. 
23.	Магльований А. В, Кунинець О. Б, Дзівенко О. А. Характеристика показників фізичної працездатності студенток медичного університету. Фізіологічний журнал. 2010. № 48(2). С. 262. 
24.	Kemp A. H., Quintana D. S. The relationship between mental and physical health: insights from the study of heart rate variability. International journal of psychophysiology: official journal of the International Organization of Psychophysiology. 2013. № 89 (3). Р. 288–296 
25.	Ровний А.С., Лизогуб В.С. Психосенсорні механізми управління рухами спортсменів: монографія. Харків: ХНАДУ, 2016. 359 с.
26.	Волков В. Л. Основи теорії та методики фізичної підготовки студентської молоді : навч. посіб. для студ. вузів. Київ : Освіта України, 2008. 256 с. 
27.	Афанасьєв С. М., Кошелев О. О., Сьомочкін О. М. Порівняльний аналіз ефективності використання засобів оздоровчої фізичної культури різної спрямованості в системі самостійних занять студентів вищих навчальних закладів. Слобожанський науково-спортивний вісник. Харків, 2011. № 1. С. 27–30. 
28.	Harriss, D. J., MacSween, A., Atkinson, G. Ethical Standards in Sport and Exercise Science Research. International Journal of Sports Medicine.  2020. № 40(13). Р. 813–817 
29.	Бабешко  О. П. Вплив особистої фізичної культури в системі ціннісних орієнтацій студентів на формування здорового способу життя. Проблеми освіти : наук. метод.  зб. Харків, 2003. Вип. 30. С. 161–166. 
30.	Макаренко М. В. Зв’язок успішності психомоторної діяльності з викликаною активністю мозку людей з різними індивідуально-типологічними властивостями вищих відділів центральної нервової системи. Фізіологічний журнал. 2014.  №3. С. 65-66. 
31.	Дудорова Л. Ю. Взаємозв’язок між показниками фізичної підготовленості і функціональним станом серцево-судинної системи як критерій оцінки стану здоров’я студентської молоді. Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту. 2005. № 5. С. 11–13. 
32.	Магльований А. В., Кунинець О. Б. Формування інформаційного поля здоров’я людини. Адаптаційні можливості дітей та молоді : матер. VII міжнар. наук.-практ. конф. Одеса, 2008. С. 177–181. 
33.	Mader S. S. Human biology. Boston : McGraw-Hill Higher Education, 2002. 514 p.
34.	Грибков В. А. Методика відновлення розумової і фізичної працездатності студентів засобами фізичної культури в процесі навчальнотрудової діяльності : автореферат. 1995. 26 с. 
35.	Teisala T., Mutikainen S., Tolvanen A., et al. Associations of physical activity, fitness, and body composition with heart rate variability-based indicators of stress and recovery on workdays: a cross-sectional study. Journal of Occupational Medicine and Toxicology. 2014. № 9 (1). Р. 16
36.	Афанасьєв С. М., Кошелев О. О., Сьомочкін О. М. Порівняльний аналіз ефективності використання засобів оздоровчої фізичної культури різної спрямованості в системі самостійних занять студентів вищих навчальних закладів. Слобожанський науково-спортивний вісник. Харків, 2011. № 1. С. 27–30.
37.	Rabiet K., Najafian J. Effects of cardiac rehabilitation and exercise training on exercise capacity and body mass in women // The Canadian Journal of Cardiology, 16, supp. B, 2000. P. 43–55.
38.	Чижик В. В. Визначення фізичної працездатності школярів і спортсменів : метод. рек. Луцьк : РВВ “Вежа” Волин. держ. ун-ту ім. Лесі Українки, 1999. 36 с.
39.	Буліч Є. В., Гальчинська І. Є., Муравов І. В. Метод PWC170 в оцінці фізіологічної працездатності людей різного віку (можливості та обмеження). Проблеми старіння та довголіття. 1999. № 3. С. 233.  
40.	Sitovskyi A. M., Andriychuk O. Y., Usova O. V., Yakobson O. O. Ulianytska N. Ya., Tsjupak T. E. Relationship between the functional reserve of the heart and the physical facility of adolescents of the special medical group. Medical Science of Ukraine. 2021. № 17(1). Р. 83–92 
41.	Ромакін В. В. Комп'ютерний аналіз даних: навчальний посібник. Миколаїв: Вид во МДГ У ім. Петра Могили. 2006. 144 с.
42.	Dunn O. J. Clark V. A. Basic statistics: a primer for the biomedical sciences NY : John Wiley, Sons. 2009. 272 p.
43.	Основи охорони праці : Навчальний посібник для студентів вищих закладів освіти України. ред. Б.М. Коржика . Харків : ХДАМГ, 2002. 105 с.
44.	Міністерство охорони здоров’я України. Головне санітарно-епідеміологічне управління  «Санітарні норми виробничого мікроклімату» ДСН 3.3.6.042-99. Київ, 2000. С. 15.
45.	Кузнєцов В. А. Пожежна безпека. Харків : Фактор, 2008. 575 с.
46.	Основи безпеки життєдіяльності. Київ, 2000. 
47.	Охорона праці. Терміни та визначення основних понять : ДСТУ 2293-99. Київ : Держстандарт України, 1999.  С. 22.
48.	Решетюк A. П., Каракаш'ян  A. H., Коробейніков Г. В. Трудова діяльність і молодь: Охорона праці. 1999. № 8. C. 42–43. 
49.	Васильчук  М. В., Винокуров  Л. Е., Тесленко М. Я. Основи охорони праці : Київ, 1997. 207 с.
50.	Янченко К. М. Нормативно-правові аспекти формування здорового способу життя населення України : Вісн. соц. гігієни та орг. охорони здоров’я України. 2005. № 4. С. 83-87.